
Spanish: 
Habían descendido en una inmensa tumba.
Aqui, una civilización había muerto, era sólo simple cortesía que la primera noche se pasara en silencio.
Quizás ningún libro le deba más a la visión arcaica de los canales de marte que las "Crónicas Marcianas".
Una amplia y extensa colleción de historias cortas, las Crónicas cubren un enorme rango de ideas y tiempos.
Comienza con la primera expedición de la humanidad a Marte y la reacción de los marcianos, continúa con la caída de la civilización marciana
y el surgimiento de la cultura terrestre en Marte, y finalmente, nos proporciona un conmovedor espejo, mientras la civilización humana
se destruye a sí misma de un modo apropiadamente humano.
Por lo que hoy vamos a empezar con las primeras historias, las historias de la raza moribunda, historias sobre los marcianos
en los últimos escasos años antes de ser aniquilados por enfermades de origen terrestre.

iw: 
הם נחתו על קבר עצום.
כאן הציביליזציה מתה.
מתוך מחוות רצון ענווה
הס בילו את הלילה הראשון.
אקסטרה מד"ב
אף ספר לא חב יותר
לתדמית תעלות מאדים
מהספר
"רשימות מן המאדים".
אוסף סיפורים קצרים נרחב;
הרשימות עוברות על מגוון רעיונות וזמנים.
זה מתחיל עם מסעו הראשון
של האדם למאדים,
והתגובה של בן המאדים.
זה עובר הלאה
לנפילת תרבות בני המאדים,
ועליית תרבות בני האדם
על מאדים,
ולבסוף מציע
מראה נוקבת אלינו,
בעוד שהתרבות האנושית
משמידה את עצמה כיאה לאנושות.
אז היום נתחיל
עם כמה מהסיפורים הראשונים.
סיפורי "הגזע הגוסס".
זהו סיפור על בני המאדים עצמם
בשנים האחרונות לפני שנמחו
על-ידי מחלה מכדור הארץ.

English: 
They had landed on an immense tomb.
Here, a civilization had died.
It was only simple courtesy that the first night be spent quietly.
Perhaps no book owes more to the archaic vision of Martian canals than the Martian Chronicles.
A vast and sprawling collection of short stories; The Chronicles covers a huge range of ideas and times.
It begins with man's first expedition to Mars, and the Martian reaction to it.
It moves on to the fall of Martian Civilization, and the rise of Earth culture on Mars,
and then finally it provides a poignant mirror for us, as human civilization
destroys itself in a fittingly human way.
So today we are gonna begin with the first few stories.
The Dying Race stories.
The story is about the Martians themselves
in the last few years before they're wiped out by earth borne disease.

English: 
We begin at the very beginning with the story of Ylla
They had a house of crystal pillars on the planet Mars by the edge of an empty sea.
And every morning, you could see Mrs. K eating the golden fruits that grew from the crystal walls
or cleaning the house with handfuls of magnetic dust, which, taking all the dirt with it, blew away on the hot wind.
Mr. and Mrs. K had lived by the Dead Sea for 20 years, and their ancestors had lived in the same house
which turned and followed the sun, flower-like, for ten centuries.
This is the story of the first human expedition to Mars, but no human character appears in it at all.
Rather, it's the story of the Martian people. In it, we follow a husband and a wife
who've been living the same routine and moving through the same banal existence
day after day, for years; whose family may have been living this way, in this same place, doing
essentially the same things...for a millennium.
They live with technological marvels beyond anything to be found on Earth;

iw: 
נתחיל בראשית עצמה
עם סיפורה של ילה
היה להם בית מעמודי בדולח
על כוכב מאדים על קצה ים ריק.
ובכל בוקר,
יכולתם לראות את גברת ק.
אוכלת מהפירות הזהובים
שגדלו על קירות הבדולח
או מנקה את הבית
עם חופן אבק מגנטי,
לוקח איתו את כל האבק,
נושב על הרוח החמה.
מר וגברת ק.
חיו על יד ים המת 20 שנה,
ואבותיהם חיו באותו בית
שפנה ועקב אחריי השמש,
כפרח, במשך עשר מאות.
זהו הסיפור על משלחת
בני האדם הראשונה למאדים
אך אף דמות אנושית
מופיעה בו בכלל.
זה סיפור על בני המאדים.
אנו עוקבים בו אחריי בעל ואישה
אשר חיים את אותה השגרה
ועוברים את אותו קיום בנאלי
יום אחר יום, במשך שנים;
ייתכן שמשפחתם חיה כך,
באותו המקום,
בעיקר עושים את אותם הדברים...
למשך מילניום.
הם חיים עם פלא טכנולוגי
מעבר לכל מה שניתן למצוא
על כדור הארץ;

Spanish: 
Empezamos desde el principio mismo con la historia de "Ylla".
"Tenía en el planeta Marte, a orillas de un mar seco, una casa de columnas de cristal"
"y todas las mañanas se podía ver a la señora K"
"mientras comía la fruta dorada que brotaba de las paredes de cristal"
"o mientras limpiaba la casa con puñados de un polvo magnético que recogía la suciedad y luego se dispersaba en el viento cálido"
El señor y la señora K habían vivido por el mar seco por 20 años y sus ancestros habían vivido en la misma casa,
que giraba siguiendo al Sol como una flor, por 10 siglos.
Esta es la historia de la primera expedición humana a Marte, pero ningún personaje humano aparece en ella.
Mas bien, es la historia del pueblo marciano. En ella, seguimos a un esposo y una esposa
que han estado viviendo la misma rutina y moviéndose a través de la misma existencia banal
día tras día por años, cuya familia puede haber estado viviendo de este modo, en el mismo lugar
haciendo esencialmente la misma cosa por un milenio, viven con maravillas tecnológicas más allá de cualquier cosa encontrada en la tierra.

iw: 
אך מקבלים תחושה
שכל הדברים המופלאים
הומצאו לפני זמן רב.
והפלא הטכנולוגי בו הם מחזיקים
מוזר בספציפיות שלו.
בכל היבט אחר,
הם חיים באורח שליו וכפרי,
הם מעולם לא פקפקו
בדיכטומיה הזו.
הם אדישים מאוד.
הם אינם שמחים,
אך הם נינוחים.
אך ילה, האישה מתוך הזוג
מתחילה לחוות חלומות.
היא חולמת על אור בשמיים,
כמטבע שמשקף את השמש.
זה נופל עד שהיא רואה
את זה הופך לספינה כסופה,
שנוחתת מולה.
גבר יוצא החוצה.
איש מוזר, גבוה
עם עיניים כחולות ושיער כהה.
חיוור. חיוור מכל איש מאדים.
והוא מדבר שפה שאינה מבינה,
אך היא יכולה להבין אותו,
משום שהיא כמו כל בני המאדים,
טלפתית.
האפשרות מרגשת אותה,
אך כשהיא משדרת
את זה לבעלה,
הוא מתעצבן ומקנא.
הם ממשיכים

Spanish: 
Pero da la sensación de que estos prodigios fueron inventados hace mucho, mucho tiempo, y las maravillas tecnológicas
que poseen son extrañamente específicas, en todos los demas aspectos
viven una existencia muy pastoral, muy rústica, pero nunca se cuestionan esta dicotomía.
Son profundamente poco curiosos.
No son felices, pero son complacientes. Pero Ylla, la esposa en este par, empieza a tener sueños
Ella sueña con una luz en el cielo, como una moneda reflejando el Sol.
Desciende, hasta que la ve convertirse en una nave plateada que aterriza frente a ella.
Un hombre sale, un hombre alto y extraño con ojos azules y cabello oscuro.
Pálido, más pálido que cualquier marciano, y habla un lenguaje que ella no conoce
pero puede entenderlo porque ella, como todos los marcianos, es telépata.
Esta emocionada por esta posibilidad.
Pero cuando se lo dice a su esposo, él se vuelve celoso y se enfada
Continúan como cualquier pareja atrapada en una relación

English: 
but you get the sense that these marvels were invented a long, long time ago.
And the technological wonders they possess are strangely specific.
In every other aspect, they're living a very pastoral, very rustic existence, but they never questioned this dichotomy.
They are deeply incurious.
They're not happy, but they are complacent. But Ylla, the wife and this pair starts to have dreams.
She dreams of a light in the sky, like a coin reflecting the sun.
It falls until she sees it become a silver ship,
which lands in front of her. A man steps out. A tall, strange man with blue eyes and dark hair.
Pale. Paler than any Martian. And he speaks a language that she doesn't know,
but she can understand him, because she, like all Martians, is a telepath
She's excited by this possibility,
but when she relays it to her husband, he becomes jealous and angry.
They continue on like any couple stuck in a relationship

English: 
which is no longer what it once was. A relationship that should have ended a long time ago,
except neither party has the imagination or the energy to end it. Over the course of the day,
they tell each other tiny lies; not directly addressing the issue at hand, until, in the end, the husband goes out
"hunting" and kills the Earth men his wife saw in her dream.
The earth men who have just landed on their planet the first visitors from another world.
Two stories later, in The Earth Men, we witness the arrival of the second
expedition. A new rocket has landed, with a new crew, but to their surprise,
there's no fanfare. No welcoming party to greet their arrival; but as they go from house to house,
they're met with disinterest and derision--always passed along to somebody else. Sent to be someone else's problem, rather than celebrated.
Finally they find a group of people who gives them the welcome they've been so long expecting.

Spanish: 
que no es lo que alguna vez fue, una relación que debería haber terminado hace mucho.
Excepto que ninguna de las partes tiene la imaginación o la energía para terminar.
En el transcurso del día se dicen entre ellos pequeñas mentiras, sin abordar directamente el tema en cuestión hasta que, al final, el esposo sale de cacería
Y mata al hombre de la tierra que su esposa vio en sueños.
El terrícola que acaba de aterrizar en su planeta, el primer visitante de otro mundo.
Dos historias después, en "Los hombres de la Tierra", somos testigos de la llegada de la segunda expedición.
Un nuevo cohete ha aterrizado con una nueva tripulación pero, para su sorpresa, no hay fanfarria.
Ninguna fiesta de bienvenida para saluda su llegada, pero mientras van de casa en casa
Son recibidos con desinterés y burla, siempre pasados a alguien más, enviados para ser el problema de otro en lugar de ser celebrados.
Finalmente, encuentran un grupo de personas que les dan la bienvenida que tanto habían esperado.

iw: 
כמו כל זוג תקוע במערכת יחסים
שאינה כבר מה שהייתה.
מערכת יחסים שלפני זמן רב
עדיף לו גמרו אותה
פרט לכך שאף אחד מהצדדים
מספיק יצירתי או בעל תושייה
לסיים אותה.
לאורך היום הם מספרים
אחד לשנייה שקרים קטנים;
לא מתייחסים ישירות
לסוגיה שעל הפרק,
עד שלבסוף,
הבעל יוצא "לצוד",
והורג את האיש מכדור הארץ
שאשתו ראתה בחלומה.
הארצי שנחת הרגע
על הכוכב שלהם
המבקרים הראשונים
מעולם אחר.
שני סיפורים אחר כך,
ב-"יליד כדור הארץ",
אנו עדים
להגעת המשלחת השנייה
טיל חדש נחת,
עם צוות חדש,
אך להפתעתם,
אין חצוצרות.
אין קבוצת קבלה
שתברך את פניהם;
אך בעודם עוברים
בין בית לבית,
הם פוגשים בחוסר עניין
ולגלוג.
תמיד מעבירים אותם
למישהו אחר.
מנערים אותם על אחרים,
מאשר לחגוג את בואם.
לבסוף,
הם מוצאים קבוצה
שנותנת להם את קבלת הפנים
לה הם ציפו זמן כה רב.
אך בעודם שואלים
את בני מאדים

iw: 
שסוף-סוף שמחים לראותם,
מתברר שהם משוגעים.
מחזיקים את בני האדם 
בבית משוגעים על מאדים.
אתם מבינים,
בני מאדים יכולים להתגלות
בעזרת הטלפתיה שלהם.
אז כשהם הוזים,
הם מתגלים לכולם כהזיותיהם.
כשאנשי כדור הארץ
מדברים עם הרופא ממאדים
ולוקחים אותו לספינת הרקטה
כדי להוכיח לו שזה אמיתי,
הוא חושב שיש להם
מקרה קיצוני של פסיכוזה;
מקרינים הגשמה מדהימה
של חללית.
אז הוא מיישם
את התרופה הידועה היחידה,
ויורה בכולם.
וכשהספינה לא מתפוגגת,
התשובה היחידה אליה מגיע
שהוא בעצמו נדבק בטירוף,
ויורה בעצמו גם כן.
בעזרת סיפורים אלו,
ברדבורי מציב
את הנימה של אנשי המאדים.
הוא מציג אותם
כגזע כביר בדעיכה.
נשענים על הטכנולוגיה
והקדמה של העבר,
בלי להוסיף משהו חדש.
לוקים בסקרנות,
או תשוקה לכל דבר,
פרט לנוחיות הבנלית ביותר,

Spanish: 
Pero, a medida que interrogan a estos marcianos que finalmente parecen felices de verlos, se vuelve claro que están dementes.
Los hombres de la tierra han sido encerrados en un asilo marciano porque, verán, los marcianos pueden manifestar
lo que quieran con su telepatía, así que cuando están trastornados, aparecen ante los demás como sus delirios.
Cuando los terrícolas finalmente hablan con el doctor marciano y lo llevan a su nave para probarle que es real
él piensa que tienen un caso muy avanzado de psicosis, proyectando una manifestación increíble de la nave
Y, por lo tanto, aplica la única cura conocida y les dispara a todos.
Y cuando la nave no desaparece, la única respuesta que se le ocurre es que él también
debe haber sido afectado por la locura, así que se dispara a sí mismo también.
Es con estas historias que Bradbury define el tono para los marcianos.
Los muestra como una raza, alguna vez grande, en declive
Dependiendo de tecnología y avances del pasado, sin añadir nada nuevo
Carentes de curiosidad o deseo por cualquier cosa, a parte de las comodidades más banales

English: 
But, as they question these Martians, who, at last seem happy to see them, it becomes clear that they are insane.
The Earth men have been shut away in a Martian asylum. 'Cause, you see, Martians can manifest
however they want with their telepathy. So, when they are delusional, they appear to everybody as their
delusions. When the Earth men finally talked to the Martian doctor and take him to their rocket ship to prove that it's real,
he thinks that they've got a very advanced case of psychosis; projecting an incredible
manifestation of the ship. And so he applies the only known cure, and shoots them all.
And when the ship doesn't fade, the only answer he can come up with is that he himself
must have been infected with the madness, and so he shoots himself as well.
It's with these stories that Bradbury sets the tone for the Martians.
He shows them as a once great race in decline.
Relying on the technology and the advancements of the past, without adding anything new.
Lacking curiosity, or desire for anything, but the most banal comforts

iw: 
אז הוא מנגד את זה
עם האנשים מכדור הארץ,
ששולחים ספינה אחר ספינה
מדדים מיליוני קילומטרים
לחקור את מאדים,
על אף שספינה אחר ספינה
לא חוזרת אי פעם.
וכאן,
לצד טולקין,
ברדבורי עוזר לבסס
את אב-הטיפוס לגזע הגוסס.
גזע ישויות עתיקות
שכילה את כל מרצו.
שחיו זמן רב מדיי,
ובעשייתם כן
התרגלו מדיי לעולם,
יותר מדיי מרוכזים
בענייניהם הפנימיים.
אך היכן שטולקין מציג
משבר אדיר
שמעורר את האלפים
פעם אחת אחרונה
מדעיכתם האיטית,
ברדבורי מעמיד
את בני המאדים
עם עולם גוסס
שמשאביו מדלדלים בהדרגה,
והם מתעלמים מן הבעיה;
מעסיקים את עצמם יותר
בדאגות יום-יומיות,
ומעבירים את הבעיה
לדורות הבאים
ובשבילי, כאן ממש אפשר
לראות את ההבדל
בין נובלה שהושפעה בעיקר
על-ידי תקופת טרום-מלחמה
וסיפורים שנכתבו
עם חברה שבתודעתה
המלחמה מאחוריה.
משום שעל-אף ששר הטבעות

Spanish: 
Luego contrasta esto con las personas de la Tierra, que envían nave tras nave
Lanzándose por millones de millas para explorar Marte a pesar de que nave tras nave nunca regresa.
Y aquí, junto con Tolkien
Bradbury ayuda a definir el arquetipo de la raza moribunda, de seres que se han quedado sin vigor, que han vivido demasiado.
Y al hacerlo, se acostumbraron demasiado al mundo, demasiado enfocados en sus propios asuntos internos.
Pero, donde Tolkien presenta una gran crisis para despertar a los elfos una última vez de su lento declive
Bradbury confronta a los marcianos con un mundo moribundo cuyos recursos disminuyen gradualmente
Y ellos ignoran el problema, ocupándose a sí mismos con preocupaciones más prosaicas y dejando el problema a las generaciones futuras
Y, para mi, es en ésto que se puede ver la diferencia entre una novela influenciada en gran medida por la era de preguerra
y las historias escritas con una sociedad mucho mas de posguerra en mente.
Porque, aunque "El Señor de los Anillos" fue publicado despues que las "Crónicas Marcianas"

English: 
Then he contrasts this with the people of Earth, who send ship after ship
hurtling millions of miles to explore Mars, even though ship after ship never comes back.
And here, alongside Tolkien, Bradbury helps set the dying race archetype.
The old race of beings that have run out of vigor. That have lived too long,
and, in doing so become too used to the world, too focused on their own internal affairs.
But where Tolkien presents a great crisis that rouses the elves one last time from their slow decline,
Bradbury confronts the Martians with a dying world whose resources are gradually dwindling,
and they ignore the problem; busying themselves with more pedestrian concerns, and passing the problem off to future generations
and to me it's in this that you can see the difference between a novel influenced largely by the
Pre-War era and the stories written with a much more
Post-war society in mind. Because even though Lord of the Rings was published after the Martian Chronicles,

Spanish: 
Tolkien parece estar refleccionando sobre de lo que vio del mundo en su vida.
O al menos su escritura se vio muy afectada por ello,
Realmente odiaba que las personas tomaran su trabajo como una alegoría, mientras que Bradbury claramente escribía con la mirada puesta en el futuro.
El trabajo de Bradbury es un comentario sobre la decadencia,
y el declive de una sociedad al mismo tiempo más civilizada y más bárbara de lo que conocemos
descansando sobre los logros del pasado.
Una sociedad donde las personas literalmente usan máscaras para ocultar sus emociones.
Y donde cualquier cosa fuera de la norma es considerada peligrosa,
desviada y para ser destruida, y sin embargo, al final es este rechazo lo que destruye a los marcianos.
Como en un giro tomado de "La Guerra de los Mundos"
Son eliminados por la varicela recogida de las primeras expediciones y, dado que han matado a cada humano que ha aterrizado,
No hay nadie allí para compartir nuestra investigación y medicina, para ayudar a mitigar la enfermedad.

iw: 
יצא לאור אחריי
"רשימות מן המאדים",
נדמה שטולקין מהרהר
על מה שהוא ראה
בעולם במשך חייו,
או לפחות,
כתיבתו הושפעה מכך.
הוא ממש שנא
כשאנשים לקחו
את עבודתו כמשל.
בעוד שברדבורי
בבירור כתב בראייה קדימה.
יצירתו של ברדבורי מבקרת
התנוונות ודעיכה,
חברה יותר מתורבתת
וברברית ממה שידוע לנו,
נחה על הישגי עברה.
חברה בה אנשים
תרתי משמע לובשים מסיכות
כדי להחביא את רגשותיהם,
היכן שכל דבר מחוץ לנורמה
נחשב מסוכן,
חטא, ושצריך להשמידו.
עם זאת בסופו של דבר,
בדיוק דחייה זו
משמידה את בני המאדים.
כמו בטוויסט שהושאל
מ-"מלחמת העולמות",
הם נדבקו באבעבועות רוח
מאנשי כדור הארץ ונכחדים.
ומאחר והרגו
כל בן-אדם שנחת,
אין מי שיחלוק
את המחקר והתרופות
כדי לעזור
להקהות את המחלה.
בהחלט אפשר לקרוא
את "רשימות מן המאדים"

English: 
Tolkien seems to be reflecting on what he'd seen of the world in his lifetime, or, at least,
his writing was very impacted by it.
He really hated people taking his work as an allegory. Whereas Bradbury was clearly writing with an eye to the Future
Bradbury's work is a commentary on
decadence and decline, of a society at once more civilized, and more barbaric than what we know,
resting on the achievements of the past. A society in which people literally wear masks to hide their emotions, and where anything
outside the norm is considered dangerous,
deviant, and to be destroyed. And yet, in the end, it's this rejection that destroys the
Martians. As, in a twist borrowed from War of the Worlds,
they are wiped out by chickenpox picked up from the early expeditions. And since they've killed each human  that's landed,
there's no one there to share our research and medicine to help blunt the disease.

English: 
The Martian Chronicles can clearly be read as a cautionary tale for 50's America.
But the genius of it lies in the fact that it doesn't serve only as allegory. Bradbury also
extrapolates out and shows us the possible dangers inherent of 50's  society; as it is a very 50's
mankind he has colonized Mars. So join us next time as we follow the rise and fall of Bradbury's human colonies on Mars.

iw: 
כמשל אזהרה
לאמריקה של שנות ה-50.
אך הגאוניות שבו
שוכנת בעובדה
שהוא לא משמש רק כמשל.
ברדבורי גם מחיץ
ומראה לנו את הסכנות
שהחברה משנות ה-50
עלולה להוריש;
מאחר והאנושות
של שנות החמישים
בה יישב את מאדים.
אז הצטרפו אלינו פעם הבאה
כשנעקוב אחר
עלייתה ונפילתה
של הקולוניות האנושיות
על מאדים של ברדבורי.
תורגם ע"י
Dr_Ellert
הקבלה נוספת מעניינת
לבני המאדים של ברדבורי
ה-"גמדים" מהמשחק "סקיירים".

Spanish: 
Las "Crónicas Marcianas" claramente pueden ser leídas como un cuento de advertencia para los Estados Unidos de los 50s
Pero su genio radica en el hecho de que no sólo sirve como una alegoría.
Bradbury también extrapola y nos muestra los posibles peligros inherentes a la sociedad de los 50, porque es una humanidad muy de los 50 la que coloniza Marte.
Así que únetenos la próxima vez, mientras seguimos el ascenso y la caída de las colonias humanas en marte de Bradbury.
