Ahoj, já jsem Todd Wolfe.
Jak vidím, držím kytaru.
Moje zaměstnání je hraní na kytaru.
Narodil jsem se v padesátých
a vyrůstal v šedesátých letech.
A uletěl jsem (na muzice) jako spousta jiných lidí.
Myslím, že to začali Beatles,
když se u nás poprvé ukázali.
Vystupovali v show Eda Sullivana.
A mě tehdy dostalo, když jsem viděl
George Harrisona hrát na kytaru.
To se mi vážně líbilo.
Kytara mě vždycky přitahovala víc
než kterékoliv jiné nástroje.
A to jsem nikdy na nic nehrál. U nás v rodině se
nikdo hudbě nevěnoval, kromě poslouchání radia.
Od té chvíle jsme v USA měli první britskou invazi.
Bylo to pro nás něco nového. Nejdříve Beatles,
pak Rolling Stones, Animals a Dave Clark Five.
A objevovalo se stále více hudby, něco z Ameriky,
ale spousta byla z Anglie, Velké Británie.
Pak se najednou objevily kapely
jako Cream a Eric Clapton.
Krátce nato Jimi Hendrix, a pak Yardbirds s Ericem
Claptonem, Jeffem Beckem a Jimi Pagem.
Pak Fleetwood Mac a John Mayall's Bluesbreakers
s některým mými nejoblíbenějšími kytaristy,
kteří mě nesmírně ovlivnili. To byli Eric Clapton,
Peter Green a Mick Taylor.
Pak jsem začal cítit, že bych na kytaru mohl hrát.
Ve třinácti jsem dostal svoji první kytaru.
Trochu jsem na ni zkoušel hrát,
ale pořád jsem byl spíše fanoušek.
V dalších letech jsem hrál víc a víc,
s kamarády ze sousedství jsme měli kapely.
Pořádali jsme souboje kapel, hráli jsme
v garážích a ve sklepech.
Tohle mě hodně ovlivnilo.
A pak se v Americe objevili hráči jako
Mike Bloomfield nebo Johnny Winter.
A pak také všichni ti bluesoví hráči, jako třeba
Kingové - Freddie King, B.B.King, Albert King...
Otis Rush nebo Buddy Guy.
Tihle mě v mém hraní hodně ovlivnili.
Takže spousta věcí, které jsem hrál tehdy
a hraji dodnes, je hodně do blues.
Vycházejí ze starých riffů, těch nejjednodušších...
Různé bluesové licky a vymýšlení vlastních
a zapracovávání těch vlastních do hudby.
A učení se nových věcí...
Prostě všechno tohle.
Sólová kytara je samozřejmě velmi přitažlivá.
A začal jsem se dostávat do stadia, že jsem chtěl
být jako kytaroví hrdinové té doby...
Jimi Hendrix, Eric Clapton nebo Jeff Beck.
A později Rory Gallagher a dostával jsem
se stále hlouběji do kytary.
A i nástroje se staly důležitým hlediskem.
V základě hraji na Gibsony a Fendery.
Tuhle konkrétní kytaru používám už dlouho,
koupil jsem ji, když jsem byl na střední škole.
Je to taková kombinace. Býval to Goldtop, ale než
jsem ji koupil, tak byla předělána na Sunburst.
Má opravdové PAF, což je
takový svatý grál mezi snímači.
Každý chce mít takový zvuk, který z nich leze.
Myslím, že ho zpopularizoval Clapton, když hrál na
tyhle humbuckery přes zesilovače Marshall.
A každý pak začal používat Les Paula a Marshally.
Peter Green měl ten zvuk, Mick Taylor ho měl,
a pak takoví hráči jako Martin Barre.
Spousta lidí měla ten zvuk. A samozřejmě,
pak tu byl JImi Hendrix se Stratocasterem.
Všechny tyhle věci mi strašily v hlavě.
Stratocaster, Telecaster, Les Paul, 335
Hlavně Gibsony a Fendery mě zajímaly.
Další kytary, populární v té době, Gretsch nebo
Rickenbacker, mě tolik nebraly.
V různých obdobích jsem měl rád různý zvuk kytary.
Nakonec jsem se dostal ke Stratocasteru.
První dvě kytary, které jsem vlastnil, byly Fendery.
Nejdřív jsem měl Fender Mustang, to bylo
na konci šedesátých let.
Koupil jsem už použitou kytaru ze slavných
hudebnin v New Yorku - Manny's Music.
Pak mi někdo dal dalšího Fendera, to byl Jaguar.
A pak jsem měl ještě Telcaster.
K tomu Telecasteru, pamatuji se, jak jsem viděl
Erica Claptona s Blind Faith.
A on měl Telecaster a já si řekl,
že ho chci mít taky.
Konkrétně jsem si koupil Telecastera od bráchy
Joey Ramoneho, Ramones byli moji sousedé.
Takže jsem měl tu kytaru.
A pak jsem si koupil Les Paula. Tenhle byl můj první.
Koupil jsem ho v roce 1973 nebo 1974.
Během let jsem se k různým kytarám vracel
anebo zkoušel nové. Někdy vzal Strat a někdy Tele.
Pro různé zvuky jsem bral různé zesilovače.
V současnosti používám Zinky aparáty pro Fendery.
Používám od něj aparáty Blue Velvet.
Vždycky je to takové hledání zvuku.
Bavil jsem se s naším bubeníkem, Rogerem Vossem,
a ten se mě ptal, proč kytaristé stále mění vybavení.
Myslím, že je to takové hledání svatého grálu.
Nebo to také může být konkrétní vliv dané doby.
Když jsem poprvé slyšel Rory Gallaghera,
chtěl jsem hrát stále jenom na Stratocaster.
A pak vás najednou ovlivní něco jiného,
nebo chcete na kytaru zkusit něco nového.
Občas je to také o potřebách kapely,
jako třeba teď, když hrajeme jako trio.
S Roger Vossem na bicí a Suavek Zaniesienko na basu.
Tohle trio se vyvíjelo posledních několik let.
A občas potřebujete prostě mocnější zvuk.
Vím, že některé kapely, jako James Gang
nebo Led Zeppelin, Jimmy Page a Joe Walsh...
začali s Telecastery, ale aby dostali tlustší tón,
přesedlali na Les Paula.
Protože s humbuckery dostanete opravdu tlustý tón,
takovýhle...
Je to určitý zvuk, větší a tlustější. Prostě
humbuckery přes overdrive.
Zatímco se Stratem může být zvuk tenčí.
Občas si řekneme, že Strat je dobrý pro hudbu
jako je country nebo taneční hudbu.
A možná 335 nebo Les Paul jsou rockovější...
A víte, jaký typ zvuku chcete dostat.
A zase, někdy záleží na písničce,
někdy záleží na tom, jak hrajete...
A vím, že když si mě někdo pozve na session práci,
snažímse přemýšlet, co za hudbu ten člověk dělá.
Nebo o tom, co přesně po mně chtějí, abych hrál.
Takže se snažím přinést si takovou kytaru a takový
zesilovač, které budou mít odpovídající zvuk.
Je to tak, že vždycky existují určité okolnosti,
které ovlivňují váš zvuk v konkrétní chvíli.
A tohle jsou ty vlivy, které ovlivňují mě
při výběru konkrétní kytary.
