Eram mici, n-aveam frici, 
n-aveam nici inamici,
N-aveam griji, 
n-aveam nici cicatrici.
Aveam griş, mucenici la bunici 
şi-un canish ce-l hrăneam pe furiş...
Ne ascundeam unii de alţii, 
ne jucam de-a vaţea,
Acum ne ascundem faţa, 
ne jucăm de-a viaţa.
Jucam lapte-gros 
până ne rupeam cârca
Acu munca-ţi rupe cârca 
ca să ai ce mânca.
Ce iei cu dreapa dai cu stânga, 
stai ca stânca
Te simţi presat ca şunca.
Că de când am crescut 
mă simt vizat de toţi
Şi vânat cu colţi, 
să-mi pună beţe-n roţi.
Eu le zâmbeam la toţi, 
le vorbeam amabil
Că suntem toţi culpabili 
de a fi toţi capabili...
Dar ei mi-au zis: 
"Probabil eşti tu cu capu-n aer. "
Eu credeam că-s băiat bun, 
toţi mi-au zis că-s fraier.
Dar pentr-un fraier din Colentina 
viaţa e frumoasă
Când ai toată viaţa-n faţă 
şi e totul bine acasă,
Atunci le-am zis că nu-mi pasă, 
puteţi zice ce vreţi,
Am luat muzica cu mine, 
singur între aceşti pereţi,
Am luat un caiet deschis 
şi m-am apucat de scris,
Şi nu m-am lăsat convins 
că ar putea fi doar un vis.
Că n-am pile, n-am faimă, 
n-am condiţie,
Dar am un pix, am o foaie, 
am ambiţie.
Că n-am pile, n-am faimă, 
n-am condiţie,
Dar am un pix, am o foaie, 
am ambiţie.
În '97 au râs când le-am zis 
că îmi fac formaţie,
Dar am ţinut-o cu tupeu, 
de micuţ cu sânge-n instalaţie.
A fost greu, crescut 
de capul meu ca o malformaţie,
Acu' îi văd pe ei 
cu feţe lungi ca la echitaţie.
Băiatu' care mergea în studio 
cu banii de alocaţie
A făcut ce-a vrut, 
n-a stat să dea vreo explicaţie.
Iar când mulţimea nu te înţelege, 
te scoate din ecuaţie.
Eu am ales să persist, 
n-am coborât la prima staţie.
Mi-au spus că sunt vandal, 
nu artist, că intr-n scandal, nu asist,
Că văd lumea altfel, 
că sunt un pericol doar că exist!
Obişnuiţi cu tonuri de gri 
se temeau de culori,
E ca şi cum te-ai teme de flori 
că te-ai obişnuit cu un teren arid.
Dar eu c-un beat în căşti n-aud nimic,
Ziceţi voi ce vreţi, 
să mă conformez nu m-am grăbit.
Că eu nu joc după reguli, le fac singur,
De fapt nu mă joc deloc!
Am plecat de la rime pe loc 
în scări de bloc
La a vedea-n muzică principalul scop
Şi-am sperat să mă scot 
când scot album.
Dar toţi îmi spun 
că sunt nebun că fac asta:
„Ai 30 de ani, Toto, 
lasă joaca, i-aţi nevasta,
Fă-ţi casa, fă bani, umple masa,
Lasă filmele de gangsta! 
Mai lasă rimele de basta!
C-aveai un cap să ajungi la NASA,
Dar ţi-a plăcut să te pui în cap 
cu rasta,
Băga-ţi-ai p**a, şi cu asta basta!
Ţi-ai pus în cap familia, 
îţi strici viaţa!
Ţi-ai pus în cap industria, 
strici piaţa!
În loc să te strici să rupi topurile, 
să spargi gheaţa,
Ai preferat să faci rime 
să le spargi faţa!"
Şi nu regret, dar nici nu pot 
să mă opun, că nu am cum.
Au dreptate-n tot ce spun, 
că-s nebun.
Că n-am pile, 
n-am faimă, n-am condiţie,
Dar am un pix, 
am o foaie, am ambiţie.
Că n-am pile, 
n-am faimă, n-am condiţie,
Dar am un pix, 
am o foaie, am ambiţie.
Şi-s băiat mare acum, 
mă uit urât pă ei:
„Tu de ce-mi zâmbeşti? 
Tu ce vrei să-mi iei?"
Că sunt toţi după lei, 
toată lumea te minte
Şi sunt toţi doar zmei ascunşi 
după cuvinte.
Mi-aduc aminte, 
credeam că-i totul simplu,
Dar a trecut timpu' şi realizez 
că nu-i totul sigur
Şi Toto e singur.
Mă simt stingher cu fraţi aproape,
Mi-e greu să fiu sincer, prefer să tac, 
vorbesc prin fapte.
Că stau treaz în fiecare noapte 
cu ochii-n tavan,
Că Toto are nevoie de bani, 
îmi trebuie un plan.
De 15 ani cu aceeaşi golani, 
în buzunar aceeaşi gologani.
Pietrele de pe şosea 
acum sunt bolovani...
Şi mi-e greu să ţin mâna 
pe volan să merg drept
Că aş pune mâna p-un trancan,
mă doare-n p**ă ce-i corect
Şi uită tot ce-am zis, 
uită tot ce-am scris,
De aicea scapi tu ori eu, 
mă doare-n p**ă ce-am promis!
Că am o mână pe pix ce scrie poezie,
Dar mâna din buzunarul gol 
mă trage spre puşcărie!
Iau un c***t de bani pă show,
Iau lanţul de la bicicletă-n mână, 
îţi iau lanţul de la gât în metrou!
Îţi zic din nou:
„Îmi place muzica şi am un vis,
Dar am nevoie de bani 
să-i împart cu Alexis.
Şi am nevoie de sănătate 
să o împart cu toţi,
Dar până când te pui pă roţi 
te bagi cu hoţi,
Tragi cum poţi!"
Că n-am pile, 
n-am faimă, n-am condiţie,
Dar am un pix, 
am o foaie, am ambiţie.
Că n-am pile, 
n-am faimă, n-am condiţie,
Dar am un pix, 
am o foaie, am ambiţie.
Timpu' s-a scurs, 
ca un ceas pictat de Dali,
Ca să supravieţuieşti 
intri-n horă cu canibalii.
Am început să văd detalii, 
acum îi văd mai bine,
Oamenii sunt urâţi 
şi parcă seamănă cu mine
și parcă seamănă cu tine, 
oare suntem toţi la fel?
Toţi încrâncenaţi 
în drum spre al nostru ţel?
Şi-n loc drumul să ne educe, 
doar scopul ne seduce,
Şi atunci am simţit 
cum credinţa mea se duce
Că te-ai pus pe cruce 
de fraier Iisuse!
Că oamenii sunt tot muci
Cu febră și tuse, cu flegme pe buze,
Cu temeri si scuze, 
cu germeni în spuse,
Cu cer negru-n cuget ce discerne 
cu fulger, digeră cu ulcer
Şi disperă când nu-i cel 
ce din sfere să urce!
Dar îngerii au cancer la aripi 
şi acum zboară-n jos,
Dar nu-s îngeri, 
au cancer, e totul pe dos...
Pământul e frumos, verde, 
l-a pictat tac-tu ca blegu'
Dacă-l făcea gri, 
poate nu vedeam jegu',
Poate nu vedeam negru din orice respir,
Poate nu-mi lipsea muzica 
din textul lui Shakespeare,
Dar sunt toţi surdo-muţi, 
creştini urâţi, păşim pe spini desculţi,
Copii născuţi cărunţi 
cerşind cu jind la adulţi,
Scăpând suspini să-i cruţi, să-i uiţi, 
să nu-i aduci în lumea asta de ciuţi!
Suntem deja prea mulţi...
Dar pe mine lasă-mă cu ei, 
te rog să mă asculţi,
Că raiul meu i-aici 
şi nu vreau să plec,
Iadul meu i-aici, mă bat, mă-ntrec, 
mă zbat, mă-mbăt, mă-mpac,
mă-mbăt din nou şi iert
Şi-ncerc să trec ziua, 
că viaţa nu se joacă pe piua.
Alergi neîncetat de mic 
până ajungi în sicriua
Acum dacă ajung în cer, 
probabil e ger, e noros,
Dar nici nu cred în cer, 
e un cerc vicios,
Dar nici nu vreau 
să-ţi cer să ma iei de jos,
Lasă-mă aici cu oamenii mei, 
ştiu că nu-i totul frumos,
Câteodată mai merge pe dos, 
nu poate să fie totul roz,
Altădată e totul anost.
Dar privind înapoi la ce-a fost
ramân pă m**e c-un zâmbet de prost
Şi rămân bucuros
Că poate uneori 
m-am lăsat purtat de val
Dar măcar când pun mâna pe pix 
sunt normal.
Şi scriu ce-mi zice inima 
şi uit ce-a fost,
Şi aştept ce-o să vină 
că altfel n-are rost.
Şi aştept răspuns de la Dumnezeu
când ochii băiatului meu
O să-mi zică: `Te-nţeleg, tată, 
că ţi-a fost greu."
Că n-am pile,
n-am faimă, n-am condiţie,
Dar am un pix,
am o foaie, am ambiţie.
Că n-am pile,
n-am faimă, n-am condiţie,
Dar am un pix,
am o foaie, am ambiţie.
Acum că lumea mă ascultă 
şi am deschis mai multe porţi
Vreau să mă lupt cu mine, 
să pot renunţa la colţi,
Şi să mă lupt cu noi, 
să aruncăm masca de roboţi,
Să deschidem ochii, 
să pot spune la nepoţi
Că las deoparte verdele, 
las şi sticla de alcool,
Că ăştia fură mai uşor 
când eşti praf şi eşti matol
Şi în şcoli e gol.
Ei te vor needucat,
Nu-ţi place să citeşti?
Eşti mai uşor de controlat.
Ei vor să bagi droguri des,
în caz că ai ripostat
Şi arăţi cu degetul...
Cine crede un drogat?
Ei vor să stai blajin, 
să fii tot timpul varză,
Eşti mai greu de combătut 
când ai o minte trează.
Şi să laşi de pază pentru viitor
doar o mână de infractori
Atenţi la prezentul lor,
Ce-ţi dau bani cu împrumut 
şi-ţi zic: „Asta e normal."
Dar iluzia de caşcaval 
creşte preţul artificial.
E un sistem financiar piramidal 
ce stă să pice,
Ca să-l ţii în viaţă 
tu tre' să-i fii complice.
E un cerc vicios 
cu beneficiari viciaţi,
E o iluzie bunăstarea 
de care beneficiaţi.
Că Al Treilea Război Mondial 
a început deja
Doar că nu vedem armele 
când noi suntem ţinta.
De aia când copiii îţi zic 
ce vor ei să-ţi zică
că te ştiu de frică,
Eu le deschid ochii 
să deschidă gura să te contrazică.
Îi instruiesc, manevrele intuiesc, 
idei instituite în intituţiile contrez
Să clădesc caracter.
Construiesc speranţă,
îi pregătesc pentru un alt nivel
că viitorul e altfel,
le trebuie alt ţel 
decât cel ce-l vezi tu.
Ignor majoritatea, reprezint restul
Cu pumnul sus ce strigă: „Destul!"
Pe stradă cu capul jos? S-o crezi tu!
Sunt crescut în foc, 
răspund la foc cu focuri,
Treceţi la loc, „La locuri!"
Nu vă mai bateţi joc, nu-s jocuri!
Nu mă schimb, nu dau nimic 
la schimb, nu-s trocuri!
Sunt visul negru al societăţii în declin,
Sunt produsul fricii 
unei minţi universale pline de venin,
Sunt ultimul anticorp 
dintr-un corp infectat,
Ultimul antidot, ultimul imbold
dintr-un cord ce a încetat 
să bată regulat și se stinge.
Nu semnez niciun pact, să fie clar, 
nimeni nu mă atinge!
Acum când timpul 
ne împinge iminent spre impact
Intelect intact versus destin dictat
Poţi învinge!
Că n-ai pile, 
n-ai faimă, n-ai condiţie,
Dar ai un pix, 
ai o foaie, ai ambiţie.
Că n-ai pile, 
n-ai faimă, n-ai condiţie,
Dar ai un pix, 
ai o foaie, ai ambiţie.
N-ai pile, 
n-ai faimă, n-ai codiţie,
Dar eşti un luptător, 
ai ambiţie!
(Aplauze)
