
Swedish: 
Godmorgon, Hank, det är onsdag. Jag vaknade upp från Yetins barndoms sovrum runt
sju, borstade mina tänder medan jag övervägde hur oroväckande ofta jag filmar mig själv
när jag borstar tänder, och gick ner för att hitta Henry hjälpsamt ta ut soporna från en
soptunna. Willy tänkte typ "Jag vill försöka!"
Vi var tvungna att köra till Birmingham och tillbaka till Indianapolis den dagen, så först la jag dessa saker i denna
väska, sen bytte jag kläder - oroväckande liknande byxor är oroväckande lika -
och sen började jag packa bilen
Hank, det fanns en tid då, på ett ögonblick, jag kunde få plats med hela mitt liv i en liten Sedan.
Nu måste jag spänna fast en bil-topp bärare på min kombi om jag jag vill åka på en fem
dagars resa
Minnas de outhärdliga lättheten av mina yngre och mer sårbara åren gjorde att jag
tänkte på alla de bilresor jag har gjort i det förflutna. Jag hade kört till Grand Canyon,
och Alaska, och San Francisco, och Arthur, Nebraska, hemmet av världens minsta tingshus.
Under dom dagarna blev jag distraherad av alla sorters vägkantsdistraktioner, men denna resa handlade bara
om fart. Jag åt grillresten till frukost - stannade inte förrän lunch.
Willy säger, "Jag hävdar denna snö för eldklot Wilson Roberts!" Henry säger, "Bord är för
att klättra på!"

English: 
Good morning, Hank, it's Wednesday. I woke
up in the Yeti's childhood bedroom around
seven, brushed my teeth while contemplating
how disconcertingly often I videotape myself
brushing my teeth, and went downstairs to
find Henry helpfully removing trash from a
trash can. Willy was like, "I wanna try!"
We had to drive from Birmingham back to Indianapolis
that day, so first I put this stuff in this
bag, then I changed clothes - suspiciously
similar pants are suspiciously similar - and
then I started packing the car.
Hank, there was a time when, in a pinch, I
could fit my whole life into a small Sedan.
Now I have to strap a car-top carrier onto
my station wagon if I want to go on a five
day trip.
Remembering the unbearable lightness of my
younger and more vulnerable years made me
think about all the road trips I'd gone on
in the past. I'd driven to the Grand Canyon,
and Alaska, and San Francisco, and Arthur,
Nebraska, home of the world's smallest courthouse.
In those days, I'd get distracted by all kinds
of roadside attractions, but this trip was
all about speed. I ate leftover barbecue for
breakfast - we didn't stop until lunch.
Willy says, "I claim this snow for Fireball
Wilson Roberts!" Henry says, "Tables are for
climbing!"

English: 
I'd been feeling nostalgic, but then I thought
about how on those old road trips I couldn't
order Happy Meals or play in the play place,
which I can finally do again after more than
two decades. Back in the car, Willy slept,
and I read Sarah an excerpt from a Germany
review of one of my books, as translated by
Google.
(John: The bone-mo density is high in these
bisections, easily gestessing gapit - )
As we kept driving north, I thought about
how all my old road trips had taken me west,
partly because that's where the open space
is in America and partly because of this amazing
line from a book I loved, called "All The
King's Men."
"For west is where we all plan to go someday,"
Robert Penn Warren wrote. "It is where you
go when the land gives out and the old field
pines encroach. It is where you go when you
get the letter saying 'flee, all is discovered.'
It is where you go when you look down at the
blade in your hand and the blood on it. It
is where you go when you are told that you
are a bubble on the tide of empire."
A bubble on the tide of empire, Hank, french
the llama, what I wouldn't give to write sentences
like that! Anyway - then we had to stop for
gas and we decided to let Henry drive for

Swedish: 
Jag hade känt mig nostalgisk, men den tänkte jag på hur under alla de gamla bilresorna kunde jag inte
beställa Happy Meals eller leka på lekplatsen, som jag äntligen kan göra igen efter mer än
två årtionden. I bilen sov Willy och jag läste för Sarah ett utdrag från en tysk
recension av en av mina böcker, som var översatt av Google.
(John: Ben-mo densiteten är hög i dessa bisektioner, enkelt gestessing gapit - )
När vi fortsatte åka norrut, tänkte jag på hur alla mina gamla bilresor hade tagit mig västerut,
delvis eftersom det är där det finns öppen plats i Amerika och delvis på grund av denna fantastiska
del från en bok jag älskade, som heter "Alla Kungens Män"
"För västerut är vart vi alla planerar att åka en dag," skrev Robert Penn Warren. "Det är dit du
åker när landet ger ut och de gamla fälttallarna inkräktar. Det är dit du åker när du
får brevet som säger 'fly, allt är upptäckt'. Det är dit du åker när du ser ner på
knivbladet i din hand och blodet på det. Det är dit du åker när det berättas för dig att du
är en bubbla på tidvattnet av imperiet."
En bubbla på tidvattnet av imperiet, Hank, franska lamadjur, vad jag skulle ge för att skriva meningar
som den! Hur som helst - sen behövde vi stanna för bensin och vi bestämde oss för att låta Henry köra

English: 
a while. It must be said that despite Henry's
abundant charms, he is not terribly attentive
behind the wheel.
We kept driving. I was still thinking about
the old road trips and this new one, about
becoming a capital "A" adult with capital
"R" responsibilities. I remember when we got
to the world's small courthouse in Arthur,
Nebraska, all those years ago after twelve
hours of driving, I was struck by the fact
that it was not, like, actually /that/ small.
I mean, frankly, if I were so inclined I could
easily build a much smaller courthouse in
my basement. As we got back in the car to
drive to Carhenge, an exact replica of Stonehenge
made out of junked cars, I complained to a
fellow traveler, who reminded me that it was
not the destination that mattered, but the
journey.
Which is true, in its way, but destinations
aren't all bad, Hank. And as we kept driving
north, the whole family in the car together,
it got darker, and snowier, until finally
the road delivered us to the one place that
all my youthful trips west never could: home.
Hank, I'll see ya on Friday!

Swedish: 
en stund. Det måste sägas att trots Henrys rikliga charm så är han inte så värst uppmärksam
bakom ratten.
Vi fortsatte köra. Jag tänkte fortfarande på de gamla bilturerna och denna nya, om
att bli en stor "V" vuxen med det stora "A" ansvaren. Jag kommer ihåg när vi kom fram
till världens minsta tingshus i Arthur, Nebraska, alla de åren sedan efter tolv
timmas körning, slogs jag av faktumet att det inte riktigt var så, liksom, litet.
Jag menar, uppriktigt sagt, om jag var riktigt benägen kunde jag enkelt bygga ett mycket mindre tingshus i
min källare. När vi kom tillbaka till bilen för att köra till Carhenge, en exakt kopia av Stonehenge
gjord av skrotade biler, klagade jag för en annan resande, som påminde mig om att det
inte var destinationen som kvittade, utan resan.
Vilket är sant, på sitt sätt, men destinationer är inte så dåliga, Hank. Och när vi fortsatte köra
norrut, hela familjen i bilen tillsammans, det blev mörkare, och snöigare, tills slutligen
levererade vägen oss den enda platsen som alla mina ungdomsresor västerut inte kunde: hem.
Hank, jag ser dig på fredag!
