Tegyék fel maguknak a kérdést:
Mi egy oktatási rendszer célja?
Természetesen éles eltérések
vannak erről témáról.
Ott van a tradicionális értelmezés,
ami a felvilágosodástól ered,
ami úgy tartja, hogy a legfőbb
cél az életben,
hogy kutassunk és alkossunk..
Az által, hogy múlt gazdaságát
megpróbáljuk befogadni belőle azokat
részeket, melyek nem ismertek számodra,
folytatjuk a kutatást a megértésért
tovább a magad útján.
Az iskoláztatás célja innen nézve az,
hogy segítsük az embereket képessé válni
az önálló tanulásra.
Maga a tanuló, akinek javára válik a tanulás
és tényleg rajtad múlik miben bontakozol ki,
meddig mész vele, hogy használod,
hogy fogod folytatni, hogy valami
izgalmasat alkoss közben magadnak
és talán másoknak is.
Ez egy megközelítése az oktatásnak..
A másik megközlítés lényegében
egyfajta indoktrináció,
embereknek az a gondolata, hogy
gyerekkortól kezdve a fiatalokat
keretek közé kell helyezni, ahol
ők parancsokat teljesítenek
a meglevő keretek között,
melyeket nem szabad nekik megkérdőjelezni.
Ezt határozottan ki is fejezik:
például a hatvanas évek aktivista mozgalmai
után aggódtak az iskolázott fiatal réteg
túl szabaddá és függetlenné válnak
és az állam túl demokratikussá
válik és így tovább..
És történetesen van egy fontos tanulmány,
amit a "demokrácia váltságának" neveztek.
Túl sokat is mondott azzal, hogy érvelt,
hogy vannak bizonyos intézmények,
amelyek felelősek a fiatalok kiképzéséért
nem végzik rendesen a munkájukat.
Legyen szó iskolákról, egyetemekről,
egyházakról, meg kell változtatni őket,
hogy elvégezzék a kiképzési
feladatot hatékonyabban.
Ez valójában nemzetközi liberálisoktól
ered a művelt vélemény szempontjából.
Azóta több intézkedést végeztek el,
hogy az oktatási rendszert nagyobb kontrollú,
erősebben kiképző, erősebb szakképzést adóvá tegyék..
Eközben adosságot ruház a fiatalokra, ami csapdába ejti őket
conformítással, ami a pontos ellentéte
a felvilágosodásnál jelentkező megközelítésnek..
Állandó küzdelem van egyetemeken
és iskolákon belül azok között,
akik passzív tesztek végrehajtására és akik kreativ kutatás
elvégzésére, felmerülő kérdések megválaszolására képeznek
akár egyedül vagy másokkal való együttműködésben..
Mindez jelen van a felsőoktatásban vagy a kutatóknál.
A két különböző mód, ahogy a világot szemléljük
eljut a kutató intézetekhez és intézményekhez mint például ez itt.
A diplomázok szintje követi lényegében
a megvilágosodás hagyományát,
és valójában a tudomány nem tudna fejlődni ha az
nem tartalmazná a késztetést,
hogy próbára tegyük az elfogadott tekintélyeket,
kérdéseket tegyünk föl tanokkal, hatalommal
kapcsolatba. Keresve a alternatívákat, használni a képzeletünket
szabadon a benyomásaink szerint, valószínűleg másokkal együtt,
gondolatokat megemésztve áthaladva a hivatalos úton..
Ilyennek kellene a szerintem az iskolázási rendszernek lenni
szemben az óvodával.. Hatamas erők vannak
a társadalomban, melyek jobban szeretik,
ha az embereket kiképzik és azok conformmá válnak,
ha nem tesznek fel túl sok kérdést,
hogy engedelmes legyenek, betöltve a szerepeket,
melyeket rájuk szabnak, és nem próbálják veszélyeztetni
hatalmi, tekintélyuralmi rendszereket.. 
Azok a választási lehetőségek, amit el kell döntenünk,
bárkik is legyünk az oktatási rendszerben, akár diákok, akár tanárok,
kívülállók formálják az oktási rendszer menetét..
És újból csak, az iskoláztatás lényege mégis az volna,
hogy segítsünk a diákoknak elérni azt szintet,
amelytől kezdve képesek önállóan tanulni,
amire az életük során fognak támaszkodni..
És ne csak abszolbálják a kívülről jövő
anyagokat és megismételjék azokat..
Ha ez az útja az oktatásnak, a diákok
valóban sokat kaphatnak tőle,
és nem csak arra fognak emlékezni, hogy mit tanultak,
hanem képesek lesznek önállóan tanulni..
