Är typ 2-diabetes obotligt?
Måste det förvärras med åren?
Eller beror det på fel behandling?
Eller behandlar vi det inte alls?
Det ska vi prata om idag.
Jag heter Andreas Eenfeldt från
Kostdoktorn. Välkommen dr Jason Fung.
Jag har just lyssnat på din föreläsning.
Den var fantastiskt bra.
Den handlade om hur vi behandlar
diabetiker i vården idag.
Som njurspecialist behandlar du–
–diabetiker som haft sjukdomen
länge och har blivit väldigt sjuka.
Ja, jag arbetar mycket med dialys.
Det är så synd, för de
blir så sjuka med tiden.
Men själva diabetesen kan gå tillbaka.
Det insåg jag nyligen.
Det är inte en sjukdom som
nödvändigtvis måste försämras.
Vi har alltid sagt att det är en kronisk
sjukdom som förvärras med åren.
Det säger diabetesförbunden,
både i USA och i Australien.
Alla säger att det är
en kronisk sjukdom.
Man får veta att ens diabetes är
kronisk och att man får vänja sig.
Men det är inte sant.
Det är faktiskt lätt att visa.
Om någon sa: "Jag fick
veta att jag hade diabetes”–
–“men la om kosten, gick ner
25 kilo, drog ner på kolhydraterna."
"Nu tar jag ingen medicin och
mår bra". Det stämmer ju!
Ingen tror att de ljuger.
En patient som gått ner i vikt,
lagt om kosten och börjat träna–
–är ju friskare.
Hur kan de bli friskare om sjukdomen
är kronisk och bara ska försämras?
Varje gång det sker, bevisas ju
att sjukdomen kan gå tillbaka.
Men vet man inte hur man får den att
vända, blir man bara allt sämre.
Alla vet att medicinerna inte
hjälper mot själva sjukdomen.
Typ 2-diabetes beror ju på
allt för hög insulinresistens.
Det är alla överens om.
Hög insulinresistens
gör att blodsockret stiger.
Men själva sjukdomen är
den höga insulinresistensen.
Men all behandling inriktar
sig ändå på blodsockret.
Det är inte logiskt. Det är som
om man hade en infektion i benet–
–det orsakas ju av en bakterie.
Då behandlas det med antibiotika.
Infektionen kan ge feber –
men det är inte själva sjukdomen.
Om man istället behandlar febern,
kommer såret att börja vara sig.
Symtombehandling hjälper inte mot
sjukdomen. Så har vi gjort med diabetes.
Vi behandlar blodsockret. Men
sjukdomen beror ju på insulinresistens.
Eftersom vi inte behandlar sjukdomen
så förvärras den.
Om vi tittar på en 10–15 års period
innebär det att–
–man först får en medicin, sen två
sen tre och sen mer och mer insulin.
Efter 10 år tar man 100
enheter insulin om dagen.
Det krävs allt mer medicin för att
hålla blodsockret på samma nivå.
Diabetesen är sämre även
om blodsockret ligger bättre.
Diabetesen är sämre än någonsin.
Insulinresistensen är ju inte behandlad.
Den som går ner i vikt, motionerar
och tar bort kolhydraterna–
–har påverkat insulinresistensen,
och får därför ett lägre blodsocker.
I motsats till att tvinga ner blodsockret
och strunta i själva sjukdomen.
Det är detta som blivit så
fundamentalt fel de sista 20–40 åren.
Typ 2, som har för mycket insulin,
har behandlats–
–som typ 1, som ju tvärt om
har för lite insulin.
Typ 1-diabetes har för lite insulin.
Då är det vettigt att ge dem insulin.
Men typ 2 har för mycket
och då behöver det sänkas.
Men vi har gett mer insulin vid en
sjukdom där man har för mycket insulin.
– Det är klart att det inte fungerar.
– Det är galet. Du hade en liknelse.
Det skulle vara som att
behandla alkoholism med...
Ja, sjukdomen alkoholism
innebär ju för mycket alkohol.
Då kan man ju inte behandla
med mer alkohol.
Men på kort sikt kan de bli darriga
om man tar bort alkoholen.
På kort sikt mår de bättre av alkohol
men alkoholismen blir inte bättre.
Man kan inte behandla kortsiktigt på
bekostnad av långsiktighet.
Vi har behandlat kortsiktigt och sänkt
sockret. Vad sker då med sjukdomen?
Vad som än skett med blodsockret
så blir sjukdomen sämre.
När man är sjuk av för mycket alkohol
kan lösningen inte vara mer alkohol.
Att ge insulin vid typ 2-diabetes
är som att ge alkohol till en alkoholist.
Ja, precis.
Vi låter inte bara bli att behandla–
–utan det blir värre. Som med alkohol.
Sjukdomen innebär för mycket insulin.
Mer insulin gör det bara värre.
Patienten går upp i vikt och
insulinresistensen försämras.
Det lustiga är att patienterna vet detta.
Jag talar med många patienter.
De berättar att när de fick insulin
gick de upp 5–10 kg.
Det är ju ingen hemlighet.
Man går upp i vikt av insulin.
De tar insulin och går upp i vikt.
Sen kommer de tillbaka till doktorn.
"Jag behövde gå ner i vikt, men får medicin
som gör att jag går upp 10 kg!?"
Och läkaren svarar:"Du behöver
insulinet, du får börja träna."
De gick ju inte upp i vikt för att de
tränade för lite, det var insulinet.
– Därför måste man behandla det.
– Vad gör man om man har typ 2-diabetes?
Det är en kostrelaterad sjukdom. Typ 2-
diabetes innebär för mycket socker.
Har man väl insett det, är lösningen
att göra sig av med sockret.
Så ta bort allt socker och snabba
kolhydrater, som ju också är socker–
–som bröd och pasta. Kolhydrater
är ju bara kedjor av socker.
När vi äter det bryts det ner
till socker.
Man måste sluta äta socker vid diabetes,
annars blir man sämre.
Man kan också motionera
och förbränna det.
Man kan också prova något mer extremt,
som t.ex. att fasta.
Det är ju mer extremt än
strikt lågkolhydratkost. Berätta!
Fasta är det mest effektiva
sättet att sänka insulinet.
Inga mediciner gör det.
Jo två, men de är inte så effektiva.
Med för mycket socker och
för mycket insulin–
–borde man se till att göra sig
av med sockret och sänka insulinet.
Men hur? När det gäller sockret kan
man äta strikt LCHF.
Ketogen kost sänker sockret
mer inte alltid insulinet.
Protein och fett ökar också insulinet,
men inte lika mycket som kolhydrater.
Så man kan få ner sockret
men inte insulinet.
Man kan låta folk fasta i olika perioder.
Då äter man ju ingenting–
–inte bara mindre kolhydrater utan
även mindre fett och protein. Ingenting.
Vad som händer är att
kroppen inte får någonting.
Då kommer den att förbruka sockret.
Det är precis vad vi är ute efter.
Den förbränner sockret och
vi behöver inte ta insulin för det.
Sen börjar den förbränna fett
och det är ju precis vad vi vill.
Jag får alltid två frågor om fasta.
1. Kan jag fasta?
Men miljarder människor i världen
fastar regelbundet under livets gång–
–muslimer, hinduer, buddhister, katoliker.
I nästan alla större religioner
ska man fasta.
Det är väldigt hälsosamt. Under
fastan går insulinnivåerna ner.
Det är precis vad vi vill åstadkomma.
Vi får bort allt sockret ur systemet.
Inte bara ut ur blodet,
vi får ut det ur kroppen.
Fastan gör båda sakerna. Det sänker
insulinet och sänker sockret.
Det andra som alltid kommer upp
angående fasta är: Är det skadligt?
Är det en sorts svält?
Forskning på fasta visar faktiskt
att det är precis tvärtom.
Man får inte mindre energi utan mer.
Vissa funktioner aktiveras vid fasta.
Tillväxthormonerna ökar. Det skyddar
musklerna. Sen bränner man bara fett.
Adrenalinet ökar och ger mer energi –
som tas från fettet–
–så de fria fettsyrorna i blodet ökar.
Så man bränner fett, skyddar
musklerna och får massor av energi.
Perfekt! En fulländad behandling.
