Acestia sunt doi pesti tineri care inoata impreuna.
Intalnesc un peste batran care inoata din sens opus,
iar cand ajunge in dreptul lor ii intreaba:
...'mneata baieti. Cum este apa?
Cei doi pesti mai inoata putin iar in cele din urma
unul din ei se uita la celalalt si intreaba:
- Ce naiba este apa?
Scopul acestei povesti este acela ca cele mai evidente si importante realitati
sunt cele care sunt cel mai greu de vazut si discutat.
Privita doar ca pe o propozitie, aceasta este o simpla platitudine;
dar de fapt in transeele existentiale ale vietii adulte de zi cu zi,
banalele platitudini pot avea o importanta vitala.
Faptul este ca in momentul absolvirii facultatii nu aveti nici cea mai vaga idee ce inseamna o zi din viata unui adult.
Sunt portiuni mari din viata unui adult si de care nimeni nu vorbeste in discursurile de la absolvire.
O astfel de parte implica rutina plictisitoare si frustrarile cotidiene.
Parintii si cei in varsta prezenti aici inteleg la ce ma refer.
Ca si exemplu sa luam o zi normala din viata unui adult.
Te trezesti dimineata pentru a merge la slujba ta de intelectual pe care ai obtinut-o dupa absolvire.
Muncesti din greu 8 - 10 ore iar la sfarsit esti obosit si cumva stresat.
Tot ceea ce vrei este sa ajungi acasa si sa mananci o supa,
sau sa te relaxezi vreo ora gandindu-te
ca maine te vei trezi de dimineata si o iei de la capat.
Realizezi apoi ca nu ai mancare in frigider.
Nu ai avut timp sa faci cumparaturile saptamana asta din cauza slujbei solicitante.
Acum trebuie sa te urci in masina si sa mergi la supermarket.
Este sfarsit de zi si traficul este foarte mare.
Iti ia deci mai mult timp sa ajungi la magazin.
Iar cand ajungi constati ca este foarte aglomerat,
pentru ca acum este momentul in care si ceilalti oameni cu slujbe se inghesuie in magazin.
Nu poti sa intri, sa cumperi si sa iesi repede.
Trebuie sa te descurci printre mari si confuze rafturi
pentru ati gasi ce-ti trebuie si sa mai si manevrezi carutul vechi
printre toti acesti alti oameni obositi si grabiti.
Etc... etc... avem o lunga ceremonie aici.
Intr-un final iti faci cumparaturile dar constati ca nu sunt deschise
suficiente case de marcat chiar daca este aglomeratia de sfarsit de zi.
Deci coada de la casa este incredibil de lunga ceea ce este stupid si enervant.
Dar nu poti sa-ti reversi furia pe femeia furibunda de la casa de marcat,
care si ea munceste peste program intr-o slujba plictisitoare si lipsita de sens.
Ne depaseste imaginatia noua aici la acest prestigios colegiu...
In final ajungi la casa si iti platesti mancarea.
Ti se spune "Sa aveti o zi buna." intr-o voce care pare a fi vocea absoluta a mortii.
Trebuie sa iti pui pungile de plastic cu cumparaturile
in carutul cu o roata stricata care se invarte mereu spre stanga
si sa iti croiesti drum pana in parcarea supra-aglomerata.
Trebuie sa conduci din nou pana acasa printr-un trafic lent
si printre incetele SUV-uri... etc... etc...
Toti am trecut prin asta desigur.
Dar nu este inca parte din rutina vietii voastre de absolventi.
Dar va fi: zi de zi, luna de luna, an de an.
Va veti intalni cu multe alte rutine enervante si fara sens.
Dar nu acesta este scopul. Scopul este ca exact in aceste frustrante nimicuri
iti vei incepe pregatirea de a ALEGE!
Pentru ca ambuteiajele, magazinele aglomerate si cozile lungi
imi dau timpul necesar pentru a ma gandi.
Daca nu iau o decizie constienta la cum sa gandesc si la ce sa fiu atent,
am sa fiu enervat si frustrat tot timpul.
Trebuie deci sa ma opresc, pentru ca setarea mea naturala este certitudinea
ca aceste situatii ma privesc doar pe mine,
... foamea mea, oboseala mea, dorinta mea de a ajunge acasa.
Imi pare ca tot restul lumii imi sta in cale.
Dar cine sunt toti acesti oameni care imi stau in cale?
Uite cat de respingatori, stupizi si animalici sunt cei mai multi dintre ei.
In lungul cozii de asteptare imi par a fi ne-oameni.
Cat de enervanta este aceasta persoana care vorbeste tare la mobil in mijlocul cozii.
Cat de gresit si incorect mi se pare aceasta.
Daca aleg sa gandesc in acest mod in magazin si pe strada, asa cum multi dintre noi o fac,
acest tip de gandire este unul facil si automat,
incat nici nu ar trebui sa fie o alegere.
Este setarea mea naturala. Este modul automatic pe care il am.
Partea adulta a vietii formata din plictiseala, frustrare si aglomerare,
in care functionez in baza unei convingeri automat inconstiente
cum ca as fi centrul lumii si ca nevoile si necesitatile mele imediate
sunt cele care ar trebui sa fie prioritare pentru intreaga lume.
Exista insa moduri total diferite de a privi aceste situatii.
In trafic toate aceste vehicule sunt oprite in cozi lungi in calea mea
si nu este imposibil ca unii dintre acesti oameni din SUV-uri
sa fie implicati in accidente auto oribile in trecut,
iar acum gasesc condusul un act infricosator iar terapeutul lor
le-a spus sa-si cumpere un mare si greu SUV,
pentru a se simti in siguranta si a putea conduce.
Pot sa ma fortez si sa ma gandesc ca toti cei din cozile de la supermarket
sunt la fel de plictisiti si de frustrati ca si mine.
Probabil ca multi dintre acesti oameni au o viata mult mai dificila decat a mea.
Sa nu credeti cumva ca va dau sfaturi de moralitate,
sau ca va spun ce ar trebui sa ganditi si cum,
sau ca cineva se asteapta ca tu sa faci acest lucru in mod automat.
Acest lucru este GREU!
Necesita putere si efort, iar daca esti ca mine,
uneori nu vei putea fi in stare sa o faci sau pur si simplu nu vei dori acest lucru.
Dar in cele mai multe zile daca esti in stare sa constientizezi ca ai de ales,
poti alege sa arati diferit in fata acestei femei obeze si ultra-fardata,
care tipa la copilul ei la coada de la casa.
Poate ca in mod normal nu este asa. Poate ca nu a dormit de trei zile,
tinandu-si de mana sotul muribund si bolnav de cancer.
Iar aceasta doamna este un functionar prost platit la o firma de reparatii auto care chiar ieri
ti-a ajutat sotia sa rezolve o problema de asigurare printr-un mic act de bunatate birocratica.
Desigur, nimic din toate acestea poate nu sunt reale, dar nu sunt nici imposibile.
Depinde doar de ceea ce vrei sa iei in considerare.
Daca esti sigur ca stii care este realitatea,
si operezi la setarile initiale, atunci probabil ca nu vei lua in considerare aceste posibilitati
care nu sunt enervante si mizerabile.
Daca chiar inveti cum sa gandesti si incepi sa fi atent, atunci vei stii ca exista si alte optiuni.
Va fi chiar in puterile tale sa experimentezi intr-o situatie aglomerata de consumerism enervant.
Aceasta nu va fi doar semnificativ ci chiar sacru, in acelasi mod in care fortele focului au creat stelele.
Iubirea aproapelui este o forma de unitate mistica a tuturor lucrurilor.
Nu pentru ca misticul este neaparat adevarat.
Singurul lucru adevarat cu "A" mare,
este ca numai tu poti decide modul in care vei vedea situatiile.
Ceea ce propun este libertatea unei educatii reale, a unei bune adaptari,
in care in mod constient vei decide ce ce are si ce nu are sens pentru tine.
Aceasta este adevarata libertate de a fi educat: de a intelege cum sa gandesti.
Alternativa este inconstienta. Setarea implicita este cursa de sobolan.
Constanta erodare a sensului de a avea si-a pierdut infinitatea.
Inteleg ca aceste lucruri nu suna placut sau distractiv,
nici nu sunt foarte inspirationale in modul clasic al unui discurs de absolvire.
Ceea ce am spus este adevarul cu "A" mare,
cu o multime de subtilităti retorice inlaturate.
Sunteti desigur liberi de a gandi orice doriti.
Dar va rog sa nu il desconsiderati ca pe o simpla predica a unui lector.
Nimic de aici nu are legatura cu moralitatea sau cu religia sau cu dogma,
si nici cu intrebarile majore despre viata de dupa moarte.
Adevarul cu "A" mare de aici este despre viata de pana la moarte; este despre valoarea reala a educatiei,
care nu are nimic de'a face cu cunoasterea si totul de'a face cu simpla constientizare.
Constientizarea ca tot ceea ce este atat de real si de esential este ascuns in plina vedere in jurul nostru tot timpul,
astfel incat trebuie sa ne reamintim noua insine, mereu si mereu:
"Aceasta este apa!"
"Aceasta este apa!"
Un extras din discursul de absolvire al colegiului Kenton sustinut de David Foster Wallace.
destovi1@yahoo.com
