
English: 
When we think of science fiction as social critique,
one figure towers over the early greats:
H.G. Wells.
He showed us what science fiction could be,
why it was important,
why it might not be just a momentary
novelty to be discarded, but a vital addition to the pantheon of literature.
Jules Verne proved that a science fiction writer 
could be commercially successful,
but the literary world saw Vern as a failure.
At the time, his works were rejected 
as clunky pop fiction with little lasting merit,
and he was even denied entry 
to the Académie Française.
H.G. Wells, on the other hand, was nominated 
for the Nobel Prize in Literature several times,
and even in his own day, he was considered 
an important writer and a social critic,
so much so that even while he lived
there were those who
bemoaned the fact that his later work never quite reached the heights of his early novels.

iw: 
כשאנחנו חושבים על מדע בדיוני
כביקורת חברתית
דמות אחת מתנשאת
על פני קודמיה האדירים
ה. ג'. וולס
הוא הראה לנו
מה מדע בדיוני יכול להיות.
למה היה חשוב?
למה עשוי להיות יותר
מחידוש זמני שמתבזבז
אלא גם תוספת חיונית
לפנתיאון הספרותי.
אקסטרה מד"ב
ז'ול ורן הוכיח
שכותב מדע בדיוני
יכול להצליח כלכלית
אך העולם הספרותי
ראה כישלון בוורן.
בזמנו דחו את יצירותיו
בתור ספרות זולה מגושמת
חסרות עתיד ערכי.
והאקדמיה הצרפתית
אפילו שללה את כניסתו.
ה. ג'. וולס מאידך גיסא
הועמד כחתן פרס נובל לספרות
מספר פעמים
אפילו בזמנו נחשב לכותב חשוב
ומבקר חברתי
עד כדי כך שאפילו בעודו בחיים
היו אלו שקוננו על העובדה
שיצירותיו המאוחרות
לא הגיעו לרמת ספריו המוקדמים.

iw: 
אז מה היה ההבדל
בין ורן ו-וולס?
ה. ג'. וולס
השתמש בפרוזה שלו כגרזן.
קוצץ את מה שהוא ראה
כחוסר הצדק בחברה סביבו.
הוא ענד את הפוליטיקה שלו
כחפתים,
ובריש גלי
קיווה שטכנולוגיה ומדע
יובילו את האנושות
לעולם טוב יותר.
הוא היה האחד
שבאמת הציג לנו את הרעיון
שאפשר לחייץ מדע בדיוני בהווה.
שאפשר להשתמש בו
כדי לקחת את מסלול האנושות
ולדחוף אותו לקיצון ההיפרבולי
לשער אם נמשיך באותה הדרך
מה יקרה?
אולי אפשר לראות זאת הכי טוב
באחד מספריו המפורסמים ביותר
"מכונת הזמן"
בו נוסע בזמן פונה לעתיד הרחוק
רק כדי לגלות
שהאנושות התפצלה
לשני גזעים שונים:
האלוי השבריריים,
המפוקרים דמויי-האלפים
והמורלוק הפראיים,
הגסים, והעמלים.
האלוי חיים על פני השטח בעולם,
בחופש עבודה מוחלט
אותם המורלוק מלבישים ומאכלסים.

English: 
So what was the difference 
between Vern and Wells?
It was that HG Wells used 
his prose like an axe,
hacking away at what he saw 
as the injustice in the society around him.
He wore his politics on his sleeve
and made no bones about his hope 
that technology and science would lead
humankind to a better world.
He was the one to really introduce us to the idea that science fiction could be used to make an
extrapolation of the present,
that it could be used to take the course 
of humanity and push it to the hyperbolic extreme,
to speculate, if we just 
keep going like we're going,
what will happen?
This can perhaps be seen best 
in one of his most famous novels,
the Time Machine,
where a time traveler heads to the distant future only to find humanity
bifurcated into two distinct races:
the fragile, elfin, wastrel Eloi
and the brutish, savage hard-working Morlocks.
The Eloi live on the surface of the world 
in complete freedom from labor,
clothed and housed 
by the work of the Morlocks.

iw: 
תובנתם כשל ילדים,
והם מבלים את ימיהם בפנאי.
המורלוק מנהלים
את המכונות בעולם
קבורות מתחת לפני כדור הארץ.
דורות מתחת לאדמה
אילצו אותם להתנזר מאור בהיר
אך בלילות חסרי ירח
הם יבואו לאכול את האלוי.
והנוסע בזמן מאמין
שזוהי ההשלכה ארוכת הטווח
של העולם היום.
המעמד העליון התנוון
עד שהפך לאלוי
דרך מילניום של פנאי
והישרדות על חשבון
עבודת מעמד הפועלים
שבתמורה החליקו אט-אט
עד שהפכו למורלוק.
הושחתו על-ידי מאות אלפי שנים
של עבודה בזויה וגישה מוגבלת
לעולם הדימיון או האינטלקט.
וולס צדד בראיית עולם זו
שוב ושוב
משום שהיה סוציאליסט.
הוא ראה את הדרך לעתיד
כאחת סוציאלית
עם חלוקה טובה יותר
של חינוך ועושר.
הוא חש שבכתיבת מדע בדיוני
הוא יכול לעזור לממש את זה.
הוא יכול להצביע על אי-הצדק
בשביל ההמונים
ולהדגיש את חוסר הצדק
לעשירון העליון

English: 
They have a childlike intellect, 
and they spend their days in leisure.
The Morlocks run the machinery of the world, 
buried below the surface of the Earth.
Generations underground 
make them shun bright light,
but on moonless nights, 
they will come up to feed on the Eloi.
And the time traveller believes that this is 
the far distant consequence of the world of today.
The upper class has degenerated 
to become the Eloi
through millennia of leisure and surviving off 
the labor of the working-class,
who, in turn, have made the long, slow slide 
to being the Morlocks,
debased by hundreds of thousands of years of menial labor
and limited access to the world of the imagination or the intellect.
It was this worldview Wells would espouse again and again
because he was a socialist.
He saw the way of the future as a socialist one, with better distribution of wealth and education.
He felt that in writing science fiction, 
he could help bring this about.
He could point out the inequities to the masses
and highlight 
the injustice to the elite

English: 
without using any direct form of condemnation that might bring a complete knee-jerk rejection of his ideas.
He does this again in what might today 
be called his anti-libertarian novel
The Invisible Man,
in which he gives an individual
what should be one of the greatest super powers, invisibility,
and the will to exploit it 
fully for personal gain.
Only to, in the end, show 
that he is powerless without society.
In the end, the Invisible Man,
finds himself lower than the poorest workers because his rejection of society for personal strength
leaves him weaker than the meanest of us.
War of the Worlds, on the other hand, 
is a much subtler novel.
It is perhaps the most nuanced of Well's works.
It's a statement against colonialism and the idea of Social Darwinism,
which was all the rage at the time.
After all, what better argument against Social Darwinism
then to take the people who think they are at the top of the chain,
put something above them,
and then ask,
"how much do you like this idea now?"

iw: 
בלי להשתמש ישירות
בצורה כלשהי של הרשעה
שעלולה להביא
תגובה שלילית וצפויה
של רעיונותיו.
הוא עושה זאת שוב
במה שהיום ניתן לכנות
הרומן האנטי-ליברלי שלו
"הרואה ואינו נראה"
בו הוא נותן לאיש מסוים
אולי את כוח העל הכי אדיר
היעלמות, והרצון לנצל אותו
לחלוטין לרווח אישי.
רק כדי להראות בסוף
שהוא חסר אונים ללא חברה.
בסוף,
הרואה ואינו נראה
מוצא את עצמו
מתחת לפועל העני ביותר.
משום שדחייתו את החברה
לעוצמה אישית
מותירה אותו חלש
מהקטן שבינינו.
"מלחמת העולמות" מאידך גיסא,
הוא רומן הרבה יותר מעודן.
ייתכן שהשונה ביותר
מבין כל יצירותיו של וולס.
זאת הצהרה נגד קולוניאליזם
והרעיון של דרוויניזם חברתי
שהיה כל השוס בתקופתו.
אחרי הכל, איזה טיעון טוב יותר
נגד דרוויניזם חברתי
מאשר לקחת את האנשים
שחושבים שהם בראש השרשרת
לשים משהו מעליהם
ואז לשאול:
כמה אתם אוהבים
את הרעיון הזה עכשיו?

iw: 
אך זה הרבה יותר שנוי במחלוקת
לגביי דברים
כמו דת ותפקיד הצבא
במיוחד בסצנה ההרואית
בה ספינת צי בריטית
מקריבה את עצמה
כך שנמלטים יוכלו לברוח
מכיבוש בני המאדים.
אך לא משנה איך תבחנו אותו,
מלחמת העולמות
הוא רומן על רעיונות גדולים
שמאלץ את הקורא לחשוב מחדש
על העולם בו הם חיים.
במיוחד בדרך בה מציע
שחיידקים יתעלו מעל
כל הגנות האנושות החזקות ביותר.
וזאת אחת מהתרומות הענקיות
של וולס למדע הבדיוני.
ייתכן שהיה המלך
של "הרעיון הגדול".
הרעיון שצריך לקבע מדע בדיוני
על חקר משהו גדול יותר.
שזה לא רק הכללת המדע
כחלק מסיפור
שהפכה סיפור מדע בדיוני
שווה לספר.
זה יהדהד
לכל אורך היסטוריית המד"ב.
למעשה, רעיון זה,
"הרעיון הגדול",
אולי הדבר שיותר מחלליות,
יותר מרובוטים או רובי לייזר,
מאפיין את המדע הבדיוני כתנועה.

English: 
But it's much more ambiguous about things like religion and the role of the military,
especially in a particularly heroic scene where a British naval ship
sacrifices itself so that refugees might escape the conquering Martians.
But no matter how you view it, War of the Worlds is a novel of big ideas that forces the reader to
reconsider how they think about the world they live in,
especially with the way that it suggests
microbes would outshine all of humankind's most powerful defenses.
And this is one of the huge contributions Wells brought to science fiction.
He was perhaps the king of the Big Idea,
the notion that science fiction should be grounded 
in the exploration of something larger,
that it wasn't just the
including of science as part of a story that made a science fiction tale worth the telling.
This is going to have echoes throughout the entire history of sci-fi.
In fact, this notion of the Big Idea may be the thing that,
more than spaceships, more than robots or laser guns, typifies science fiction as a movement.
Nearly all of the writers

iw: 
כמעט כל הכותבים
שנעבור עליהם בסיקור
יסיקו את השיעור הזה
מיצירותיו של וולס.
כמעט כל מה שאנחנו מחשיבים היום
מד"ב אדיר
מאמץ את המקסימה הזו.
וולס הציע בנוסף שיעור צר יותר
אך לא פחות חשוב
לכותבי מדע בדיוני עתידיים.
הוא הצהיר
שכוחו של המדע הבדיוני
להפוך את הקסם לאמין.
הוא ידע שהיעלמות או מסע בזמן
לא באמת התאפשרו מדעית
אך הם היו עדשות טובות
שאפשרו לו לבחון את החברה.
אז הוא יצר
את עמוד התווך המקביל
כנגד המדע הבדיוני
הכבד מלא התיאורים והקשוח.
ואני לא אקרא לזה מד"ב קל
משום שאני חושב
שרוב המדע הבדיוני
מ-"חולית" ועד "המשחק של אנדר"
נופלים בקטגוריה הזו.
זהו עמוד תווך
בו כל פירוט טכני
של המכניזם
או פעולתה של הטכנולוגיה
היו שם פשוט כדי לעזור לקורא
להפיג את הספק.
משום שברגע שהקורא מראה נכונות
הסופר יכול להמשיך
עם העבודה האמיתית
של חקר הרעיון הגדול.

English: 
we're gonna cover in this overview will take this lesson from Well's work.
Nearly all of what we today consider truly great sci-fi, adopt this maxim.
Wells also offered a narrower but perhaps
no less important lesson for future science fiction writers.
It was his dictum that the power of science fiction was to make them magical, believable.
He knew that invisibility or
time-travel weren't actually scientifically possible,
but they were good lenses for allowing him to examine society,
so he created the parallel pillar to Verne's rigorous, detailed hard-science fiction,
and I'm not gonna call it soft sci-fi because I think most science fiction
from Dune to Ender's Game falls into this category.
This was a pillar in which any technical
discussion of the mechanisms or workings of the technology
were simply there to aid the reader in suspending disbelief,
because once the reader bought in, the author could get on with the real work of exploring the Big Idea.

iw: 
מילתו האחרונה של וולס
מכילה גודש עבודות טובות
שאחר-כך השפיעו בענק
על סופרים אחרים.
כמו,
"האי של ד"ר מורו"
בבירור עם צאצאיו ביצירות
כמו של קורדוויינר סמית
"צורת הדברים הבאים"
שמהדהד באסימוב
עשרות שנים אחר-כך.
אבל נסיים במה שרבים מחשיבים
כאחת מתרומותיו הפחותות של וולס
"מלחמות קטנות"
בהתחשב בערוץ
ובאילן היוחסין שלו
הנחתי שאנחנו חייבים
לציין את זה.
אם אתם אוהבים
"וורהאמר" או "40K"
או אפילו "מבוכים ודרקונים"
על מקורותיו במשחק המיניאטורות
"שריון השרשראות"
אז כדאי שתציצו בוולס
משום שפרט להיותו האב הרוחני
של המד"ב החברתי
הוא גם הוציא את מערכת החוקים
המוקדמת להמונים
למשחקי קרב מיניאטוריים
בספרו "מלחמות קטנות".
תוספת הזויה לביבליוגרפיה
של הפציפיסט הנודע.
ובזאת, אנו עוזבים אתכם.
הרגע עלינו
דרך שני הענקים המוקדמים
של המדע הבדיוני.
בפרק הבא
נתחיל לבחון
חלק כללי מהיצירות הנשכחות
שהפכו להשפעה עצומה

English: 
The (?) of Wells contains a good half dozen other works
that had a huge impact on later authors, like the Island of Dr.
Moreau, with its clear descendants in the works like that of Cordwainer Smith and
the Shape of Things to Come,
whose echoes can be seen in Asimov decades later.
But we're gonna end this on what many might consider one of Wells' lesser
contributions, Little Wars, which, given this channel and its pedigree,
I figured we kind of have to mention it. If you like Warhammer or Forty K,
or even Dungeons and Dragons with its origins in the miniatures game Chainmail,
then you should give a quick nod to Wells because besides being the great progenitor of social sci-fi,
he also released one of the earliest
mass-market rule systems for tabletop wargaming
In the book Little Wars, an odd addition to the bibliography of this renowned pacifist,
and with that, we leave you.
We have just raced through two of the early giants of science fiction,
and next episode, we'll start looking at some of the largely forgotten works that turned out to be

English: 
a huge influence on some of science fiction's most well-known authors.

iw: 
על חלק מסופרי המדע הבדיוני
הידועים ביותר.
תרגום ע"י
Dr_Ellert
מספרי קורדוויינר סמית בעברית
"נורסטריליה", "כוכב ושמו שאול"
"המשחק של אנדר"
מאת אורסון סקוט קארד
"חולית"
מאת פרנק הרברט
