 
O să-mi zici
„Întoarce-te...!”
Jason.
De fiecare dată când
mă întorc, ni se
pasează prăjituri
în scaunele din față.
Oh, duba asta!
„Întoarce-te,
chiar acum!”
Jason, te rog
mănâncă o prăjitură.
N-am la mine acum
microfonul boom.
Micronomul?
Micronomul.
Iubesc
micronomul.
Sunt Michael Voltaggio,
bucătar și patronul Ink și
al restaurantelor Ink Sack din
Los Angeles, California.
O întrebare care
mi se pune mereu este
ce tip de mâncare
gătesc.
Care este filosofia ta?
Și la început
ne împotmoleam cu
cu răspunsul.
Atunci când am deschis
am spus că o să fim moderni
în peisajul culinar
din LA, însă adevărul e
că nu avem de fapt
un stil de mâncare.
Ne gândim la ce
vrem să facem,
lucrăm cu ingredientele
cu care vrem,
facem o cercetare și
creăm preparatele.
Am vrut să lucrez
cu scoici crude,
pentru că
asta e ceva ce
nu prea am făcut
în restaurant.
Astea sunt scoici
Hokkaido din Japonia.
Le stropești cu puțină
zeamă proaspătă dintr-un lime
și apoi cu zeama
de lime faci puțin suc
de lime proaspăt
cu care dai deasupra.
Ăștia ardei iuți Fresno
care au fost fermentați,
apoi avem
papaya uscată iar
asta este papaya
verde, murată.
Iar ceea ce iubesc
la acest preparat este că
reprezintă evoluția
întregii noastre experiențe,
al procesul prin care
ne-am cunoscut
și lucrăm împreună.
Așa creăm un fel
de mâncare; începe cu
o idee,
ideea devine
conversație și apoi,
deodată, ne pomenim
cu un preparat terminat.
Am deschis Ink în 2011,
iar numele se trage,
regret să spun asta,
dintr-o lipsă de creativitate.
Avocatul nostru ne întreba
care este numele afacerii (inc) voastre ?
Și noi am zis că
nu contează,
spune-i Ink,
nu ne pasă.
Apoi ne-am gândit că
e destul de tare,
hai să-i spunem cu k,
pentru că orice e scris
în cerneală (ink) e permanent.
După ce ai fost
într-un concurs de
gastronomie, la o emisiune TV sau
ceva de genul,
se creează așteptări
și e aproape
de parcă le-ai fi dat oamenilor
o nuia cu care să te bată.
De parcă ai fi
tipul de la Top Chef
iar pentru mine contează
doar să fiu bucătar.
Așa că după asta, m-am
concentrat doar pe gătit.
Astea sunt gălbenușuri de ou
care au fost preparate și
amestecate.
La fel cum prepari
gnocchi-ul clasic,
le înăbușim în
apă fierbinte.
Puțină sare și piper,
fiindcă ouăle cu sare și
piper sunt delicioase.
Aici avem arpagic atent
feliat și apoi avem
ciuperci prăjite
pe margini și
iar sosul este din ciupercuțe
cu un unt brun, iar
la final adăugăm
crutoane micuțe,
ca pâinea prăjită
care se pune peste ouă.
Gnocchi cu gălbenuș de ou,
specific restaurantului nostru.
Brittany, diseară
te lăsăm
de una singură.
De fapt, probabil o să
meargă mai bine
fără noi aici.
Mda.
Cole a fost primul
angajat al
restaurantului.
Cole e ca și
proprietarul
și partenerul
acestei companii.
În prezent, se ocupă de
treburile de zi cu zi.
Super, ai întârziat
doar 15 minute.
Suntem în LA.
Brittany, o să mai facem
un ultim test înainte
să te lăsăm
singură diseară.
Dacă ei spun că e bun,
te lăsăm singură pentru
restul serii și
ești pe cont propriu,
tu conduci restaurantul
diseară.
Zach are o trupă, Portugal,
The Man.
L-am cunoscut pe Zach la
festivalul BottleRock.
Un alt prieten
de-al nostru, Jeff Mahin,
e bucătar.
E proprietarul
restaurantului Stella Barra,
care e o pizzerie,
cred că are și
gogoși făcute cu lingura.
Jason Rotramel este unul
dintre prietenii mei din copilărie,
acum reprezintă
și lucrează cu un brand
de pantofi, Rebel8.
Brittany's e pe cont propriu.
Noi am plecat.
În mod normal, când sunt liber,
îmi place să mă duc să
încerc un restaurant nou.
Primul loc în care
ne oprim e Birch.
E un restaurant nou al
lui Brendan Collins.
Nu există multe
restaurante conduse de bucătari
în Hollywood.
Așa că, faptul că Brendan
a deschis în Hollywood,
după mine
el sparge puțin
tiparele și
cumva găsește
o piața nouă de clienți,
fiindcă sunt de părere că
e nevoie de așa ceva acolo.
Sunteți gata să mâncați?
Există ceva
ce nu vreți?
Ceva ce nu mâncați?
Sper că nu.
Nu, luăm tot.
Atunci începem cu
niște cocktail-uri
și să vă punem niște
mâncare în stomac.
Ideea de bază e să
răspândim platouri, farfurii micuțe,
în stilul aperitivelor spaniole.
Nu vrem decât să pregătim
o mâncare foarte bună.
Așa că folosim influențe
globale.
Avem preparate din
toate locurile.
În regulă, băieți.
Stridii Duxbury, ardei iuți
murați, lămâiță,
cocos, vin Sauvignon.
Mâncarea lui, cred,
își are rădăcinile în
tehnicile de gătit
după școala veche, clasică, dar
cu multă disciplină.
De exemplu,
Brendan ia fundația asta
de gătit în stilul clasic,
bun și solid și
îi dă o notă personală.
Nu e tipul care doar
să deschidă un
restaurant modern și
fermecător.
E un bucătar care
știe cum să gătească.
Așa că în seara asta,
ei bine din nou,
o să traversăm
globul.
Următorul preparat
pe care ne pregătim
să-l servim e pește undițar
cu sos tikka masala.
Peștele undițar e unul dintre
acele tipuri de pește care
are o aromă cărnoasă și
o textură cărnoasă.
Merge foarte bine cu
sosul pe bază de curry,
reacționează foarte bine la
condimente și l-am preparat
deasupra cărbunelui ca să fie
și umpic afumat.
Să folosești aromele
potrivite de turtă indiană,
e genial.
Ai de gând să mănânci?
Altfel Cole o să
mănânce tot.
Oh, da, asta a făcut.
A făcut asta deja.
Da, am mâncat deja.
Asta este
versiunea noastră de Gyros.
Vai, frățioare!
Știi ce?
O să mă bucur,
o să mă bucur de asta
așa cum se bucură oamenii la mine
în restaurant.
Da.
Asta merită.
Am mâncat toată carnea
de pe piciorul porcului.
Singurul lucru care
mai rămăsese de luat
era osul.
Fac pariu pe 40$, că
nu poți să-l cari
cu tine pentru
restul serii.
Am crezut că o să
spui că m-am tupeu să-l
dau cuiva
pe stradă.
Stai.
Nu, pun banii jos.
Fac pariu.
Așadar, aveam un ciolan,
niște alcool
și un grup de bucătari.
Ceva trebuia să
se întâmple cu ciolanul ăla.
Ce vreau să spun e că
nu puteam pur și simplu să
lăsăm ciolanul în restaurant,
trebuia să vină cu noi.
Îți acord timp până la
sfârșitul serii.
O să-ți dau 40 $.
Dacă găsești pe altcineva
să-l ia în locul tău,
îți dau 40 $.
Acum mergem
la Spare Room,
care este la Roosevelt.
Pe vremuri, Cole și cu mine
eram în echipa de bowling
din serile de luni.
De asta am
mingea mea de bowling.
Mingea mea e albastră,
care e ceva
normal pentru mine.
Așa că am de gând
să fiu consecvent
în seara asta.
Ne-am dat jos din mașină.
Afară era Zorro.
Oh, da, Zorro!
Toate bune.
Toate bune.
Nu cred că ne așteptam
la acel Zorro,
cred că
doar voiam
să vină cu noi.
Cu ce ocazie?
Cu ce ocazie?
Voi sunteți ocazia.
Pe frecvența mea se
înregistrează un pion.
Așa că Jason e acum
determinat să paseze
ciolanul de porc
altcuiva.
Dă-i banii omului.
Dă-i banii omului, acum.
Am ajuns la Spare Room
și Duff ne aștepta
îmbrăcat ca
Evel Knievel.
Serios acum,
joci bowling?
Da.
Joci bine?
Oarecum.
În regulă.
Dă-mi popicele.
Duff e vecinul meu,
are o cofetărie
în josul străzii.
Charm City Cakes West.
E la fel ca mine.
A avut ceva
în Maryland și
s-a mutat în LA.
The Spare Room,
e ca o cârciumă,
alee de bowling.
Mergi și
ti se deschid niște uși
și deodată
dai de un lemn foarte frumos,
de culoare închisă.
E ca un club de popice
pentru getlemeni,
în care nu ne încadrăm.
Gen „Cine i-a lăsat
pe golanii ăștia înăuntru?”
Când ne-am apucat de bowling,
Duff purta
niște șosete dungate,
până la genunchi.
Ca Dorothy în Vrăjitorul
din Oz sau ceva de genul și
arăta oricum destul
de nebunesc, așa că
să mai accentuezi asta
cu șosetele și pantofii…
A scos-o la capăt, însă,
a scos-o la capăt.
Asta e o versiune
de casă a
loviturii minge de foc,
așă că bucurați-vă.
Noroc, vă rog să nu aruncați cu
mingile peste geam.
Fără mingi
prin geam.
Dă shot-ul.
Îmi place foarte mult
să beau Penicillină care
practic e whisky cu lămâie,
ghimbir și miere pe care
le amesteci până când
se face spumos.
La acel moment
al serii voiam doar
ceva familiar.
M-am întors la
băutura mea clasică.
În fața asta.
Da.
Deși am câștigat,
cred că Jason
a fost vedeta serii,
ceva la care se pricepe
destul de bine.
Jason zice „stai umpic,
ce crezi, că ai câștigat?”
„O să dau trei strike-uri
la rând.”
Stă acolo și
asta face.
Da.
Și apoi realizezi că,
frate, putea să
facă asta toată seara
dacă vroia, dar
a păstrat-o pentru
acel moment.
A primit insigna cu curcanul.
Așadar, Zach, bine ai venit pe
Hollywood Boulevard.
În sfârșit, am reușit.
După Spare Room,
mergem la
Dave & Buster's.
Vreau să merg la Dave & Buster's
și să mă joc.
Majoritatea celor care locuiesc în
LA nici măcar nu știu că
Dave & Buster's este la
Hollywood & Highland.
Oh, cineva e pe
primul loc.
E ca și cum ar fi construit
un loc de joacă pentru adulți și
l-au pus în centrul
Hollywood-ului.
Cum să nu
mergi acolo?
s-o punem așa, am cardul
meu de forță pe care îl
țin în portofel.
Da, se întâmpla ceva gen
Kung Fu Panda acolo,
jucam basket.
Distracție „Cu bucătarul”.
Noi, bucătarii, suntem
competitivi, așa că
ce poate fi mai distractiv decât
să iei niște oameni competitivi
și să-i pui într-un
mediu competitiv.
Ceva e musai să se
întâmple atunci când
aduci laolaltă
un grup ca ăsta în fața
unei mese de air hockey,
cu bere la butoi.
Wow.
A ieșit.
A ieșit.
Mulțumesc,
băieți, că m-ați lăsat
să câștig la tot.
E show-ul tău.
Da, chiar e show-ul lui.
Dave zice
că el se urcă pe motocicletă.
Am fi putut merge să
mâncăm sushi și
să mergem la un
restaurant select și
una, alta.
Nu.
Plictisitor.
Asta e ce facem
noi în LA.
Înainte să ne
întoarcem la Ink,
am primit un mesaj că pot să
intru la Dr. Woo.
Practic, înțelegerea mea cu
el era că, dacă vreodată
cineva anulează o programare,
o să fiu acolo în maximum
30 de minute și
cam asta e modalitatea
prin care îți faci o programare
pentru un tatuaj la Woo, fiindcă e
luat tot anul.
Deci mergem?
Diamantele
sunt pentru totdeauna.
Sigur.
Oriunde?
Cred că
ăsta e bun.
În regulă.
Da.
Bine.
Lasă-mă să fac rapid
un pattern.
Imaginează-ți că după
un mesaj ca ăsta, în ultimul moment,
te duci și zici ceva de genul
„Vreau un leu pe mână
sau un vultur
pe degete sau
vreau o coroană
în spatele urechii
sau un diamant pe deget.”
Nu poți să intrii
într-un salon de tatuaj
fără să știi
ce vrei, așa că
acum am un diamant pe deget.
Pe ăsta.
E perfect,
atâtea detalii.
Tu lucrezi cum noi gătim.
Fraților, pe bune am obosit
să tot câștig în seara asta,
Boeing, Kung Fu Panda.
Poate ar trebui să mergem
la tine și să facem
un sandwich penal?
Fraților,
nu mă mai lăsați să câștig.
Deja e fumată,
deja e fumată.
Ne era
foame din nou
așa că ne-am întors
la restaurant să
să facem niște
sandwich-uri.
Am organizat niște
Ingrediente care să fie gata
pentru noi când ajungem.
O să ne batem
să vedem cine poate fi
regele sau regina sandwich-ului
din școala asta.
Prima regulă despre
acest sandwich e că
nu vorbești despre
sandwich.
Printre ingredientele
pe care le-am avut
a fost foie gras,
obraji de vită.
Am avut burtă de miel.
Aveam sosuri,
Naolys, vreau să spun că
aveam tot ce ne trebuie
ca să facem practic
orice te-ai putea gândi.
Pe locuri, până când
terminați de mâncat,
ăsta e cadrul temporar.
Fiți gata, start.
Am fost pur și simplu inspirat,
Burger à la Bundy,
cu proteine.
Jason, pe bune,
tu ai făcut asta?
Da.
Obraji de vită cu
șuncă și ouă.
Ăsta e
sandwich cu
foie gras, cu unt de
arahide și jeleu à la Dr. Woo.
Un burger cu un ou
prăjit deasupra și
salată de varză.
E o mega
nebunie.
Burtă de miel,
gyros,
sos tzatziki.
Simplu și delicios.
Ăsta e cel
mai epic sandwich
din istorie.
M-am gândit că dacă
ies cu grupul ăsta de oameni,
cineva o să
inventeze
un sandwich câștigător.
Și ce s-a întâmplat a fost că
Brittany, bucătarul nostru de sosuri
a pus împreună un burger cu
banane,
și unt de arahide,
congelate, pe pâine.
Nu zice nimic și
îl pregătește.
Și deodată,
În timp ce îmi făceam loc
prin toată mâncarea,
cea preparată de Brittany
e cea mai bună.
Brittany a făcut
cel mai bun sandwich.
Am lăsat-o pe Brittany
singură în seara asta.
Se ocupă singură
de tot restaurantul.
Ne întoarcem și
ne rupe cu un hamburger
Elvis Presley cu
banane și
unt de arahide deasupra.
Brittany tocmai a apărut
și ne-a făcut pe toți.
Brittany este
campioană la sandwich-uri
în seara asta.
