Nu ska ni få höra sagan om Sten stackare och Jätten Storfot
skriven av Ulf Stark.
Detta är en förkortad version.
Jag som berättar heter Linda
och medberättare är Ingemo.
Det var på den tiden,
då det fanns jättar i bergen och drakar i haven
och fattigdomen bodde i små grå stugor på landsbygden.
I en utav de här stugorna bodde det en fattig torpare
med sin fru och tre barn,
men inte ens där kunde de bo kvar.
För torparen stod i skuld till den rika bonden,
som nu ville ha tillbaka sina pengar.
Kan du inte betala imorgon
Innan solen har gått ner
så är stugan min! sade bonden.
Men har ni inget hjärta i kroppen? frågade frun
Hjärte-saker är  hjärte-saker.
Men affärer är affärer! svarade bonden.
Men är det så att jag imorgon vaknar till havets brus
och hör grisen sjunga i tallens topp,
och alla träden i Västra Skogen är fällda,
då får ni behålla er stuga.
Och därmed gick han.
Jaha! Då är det bara att börja packa då, suckade torparen.
Ingalunda! sa Sten.
Jag ska göra mitt bästa för att rädda vår stuga!
Och hur ska det gå till? Sten stackare!
svarade hans storebror Anders.
Du som är yngst och klenast av oss alla!
Det är jag inte alls det, sade Sten.
Och sen begav han sig iväg till bondens hus.
Bondens hus var ett stort och mäktigt hus.
Bredvid stod den högsta tall Sten någonsin hade sett.
Hur ska jag få bonden att vakna till havets brus? tänkte Sten
Kanske kan jag gräva ett dike runt huset
och fylla det med vatten från brunnen.
Men när han tänkte det så fick han syn på bondens
halvblinda vakthund som glodde på honom
med sitt onda och enda öga.
Det var en stor och raggig best.
Nja, jag väntar nog med havsbruset, tänkte Sten.
Jag går till stian istället,
där grisarna bodde.
Där var det fullt med grisar
Sten tänkte: Det här blir enkelt.
Jag tar bara ett rep och hissar upp grisen i tallens topp.
Men då hördes ett förfärligt skri!
Det var grisen som vaknat
ur sin middagsslummer.
Han kom rusande rakt emot honom,
med svansen som en korkskruv bak.
Han var stor som en flodhäst,
arg som ett bi,
och envis som en åsna!
Nej, jag får nog vänta med det här också, tänkte Sten.
Jag beger mig till Västra skogen i stället.
Västra skogen var en jättestor skog.
När Sten kom fram dit,
spottade han  i nävarna och började att hugga.
Han svängde yxan så att flisorna flög.
Men hur han än högg och slet,
så märktes just ingen skillnad.
Västra skogen var lika full av träd ändå.
Armarna värkte.
Och ryggen blev stel.
Då stegade Sten Stackare fram,
till ett par skyhöga stammar som reste sig upp ur mossan.
Han började hugga.
Åh hej! Åhå! Åh hej! Åhå! Åh hej! Åhå!
Åh! Allsmäktige herre! Hjälp mig!
För ensam så klarar jag inte det här!
Hur ska jag göra?
Då hördes en mäktig stämma från himmelens höjd:
Sluta med det där! Vad är du för en stackare?
Jag är Sten stackare.
Och jag kan inte sluta!
För innan bonden vaknar imorgon bitti,
så måste alla träden i Västra skogen vara fällda.
Annars blir vi av med vårt hus!
Då har vi ingenstans att ta vägen.
Så hjälp mig om du har något hjärta i kroppen!
Du som kan och vet allt!
Åh! Hu! Inte vet jag så värst mycket.
Men, är inte du en sån där pojkvasker förresten?
Jo
Åh! Hu! Då har man väl satt sig på sin sista potatis!
Jag vet allt hur farliga ni vaskrar är!
Först frågar ni om man ska äta ikapp!
Och sen: ett, tu, tre! Så är man död.
Då höjde Sten blicken.
Det han hade trott var ett par skyhöga trädstammar
som reste sig upp ur mossan,
Det var i själva verket benen på en jättestor jätte!
Vem är du?
Varför ser du så ledsen ut?
Jag är Storfot. Har jag då inte skäl att vara ledsen?
Jag som är den dummaste jätten i norr och sydväst.
Åh! Hedvig!
Hedvig som ikväll klockan 8 i stora bergasalen,
ska få gifta sig med den lyckliga ost,
som svarar rätt på de allra svåraste frågorna.
Hur mycket är klockan förresten?
Hon är pass tio i.
Ack! Ack! Ack! Vad ska jag ta mig till?
Om du hjälper mig,
så hjälper jag dig!
Och hur skulle det gå till? Du som är så liten.
Liten på jorden, men stor i orden.
Så du luras inte då?
Nej, det har jag lovat mamma och pappa att inte göra.
Så om du gör ditt, så gör jag mitt.
Vad för ditt ska jag göra?
Fälla ned alla träden i Västra skogen och två saker till.
Men det kan vi ta sen.
Å, jo. Nog hinner jag det här alltid.
Så började jätten att plocka träd
som andra plockar blommor.
Han ryckte upp granarna med rötterna.
Ekar bröt han itu som andra bryter tändstickor.
Granar och tallar och björkar blåste han ner i ett enda andetag.
Sådär! Det var det det!
Nu är det din tur att göra mitt.
Lyft upp mig till ditt öra.
Nu är det bråttom.
Vi ska ge oss iväg.
Så placerade jätten Sten Stackare i sitt högra öra.
Där uppifrån fick Sten nästan svindel.
Han såg ända bort till havet som han aldrig sett förut!
Där var bondens hus
och deras egen lilla stuga.
Så begav sig Jätten till Bergasalen.
När de kom fram till Bergasalen,
hörde Sten röster uppifrån örat,
där han satt inuti jätten.
När han kikade ut mellan öronhåren,
kunde han se att det var uppdukat till fest därinne.
Där fanns bord med helstekta oxar,
Strutsar och korvar och annat gott som jättar tycker om.
Längst inne på en tron av guld,
satt en jätteprinsessa i giftasåldern.
Hon såg lika sorgsen ut som Storfot.
Storfot gick fram till jättekungen som satt där bredvid.
Han bockade sig.
Jaså Storfot, sade kungen.
Du vill också pröva lyckan?
Ja. Jag vill gifta mig med Hedvig.
Ja, men det kommer bli verkligt svåra frågor, förstår du?
Jag kan ju inte ge min dotter och kronan till någon annan
än den smartaste Jätten här i riket.
Nej, men ni vet inte vad jag har här inne!, sade Storfot.
Snor! sade någon.
Eller sågspån! sade en annan.
De andra jättarna runtomkring skrattade åt Storfot.
Gör det inte!
De kommer bara att skratta åt dig!
Men det gör inget!
Ett gott skratt förlänger ändå livet, viskade Sten.
Ett gott skratt förlänger ändå livet, sade Storfot.
Ja. Det var ju visst och sant och ganska klokt sagt, sade kungen.
Då bläddrade och slog Kungen i sin bok:
De alla svåraste frågorna och deras alldeles rätta svar,
stod det med guldbokstäver på ryggen.
Vad är 8 minus 5?
Allvar och Kloke de två andra lärdaste jättarna här i riket,
de tuggade på knogarna och drog sig i näsorna
och svettades och tänkte så det kom rök ur öronen.
Men detta var ingen svår fråga för Sten
som var en klartänkt pojke.
Det rätta svaret är tre, svarade Sten.
Det rätta svaret är tre, sade Storfot.
Vilket också är det rätta svaret på sex minus tre.
Va?, sade kungen.
Skulle det vara samma svar på två olika frågor?
Hur är det möjligt?
Ja. Ha, ha! skrattade Kloke.
Skulle det olika vara lika?
Adjö, adjö! sade Allvar. Nu är han ute ur leken!
Nerför Hedvigs kinder rann det tårar.
När Storfot såg det trodde han att han hade blivit lurad av Sten.
Jag ska slå dig mör som en korv! skrek han.
Va? Menar du mig? sade kungen.
Nej! Det jag har inne i huvudet.
Men det vore nog synd och skam,
för kan du tänka dig,
det var faktiskt rätt det du sade nu också.
Jaaa!
Jätten blev superglad
Så blev det då du och jag Hedvig!
Ja, inte visste jag att du var så smart!
Nej, Inte jag heller. Men det är bara idag.
Imorgon är jag lika dum som vanligt.
Det gör inget. Jag älskar dig ändå.
Jag kan vara smart för oss båda.
Den natten festade de.
De dansade, åt och drack hela natten lång.
Sedan bad Sten Jätten att sluta dansa
och följa med honom och göra vad han hade lovat.
Och med fem kliv så var han framme vid bondens hus igen.
Försiktigt sträckte Jätten in sina fingrar
genom fönstret på baksidan,
och gjorde precis så som Sten hade sagt till honom.
Den morgonen vaknade bonden till havets brus.
Jätten hade placerat sängen
på en klippa vid havet,
kört ner tallen med rötterna i botten bredvid
och satt grisen i toppen.
Hjälp!
Hjälp!
Var är jag någonstans? Var har jag hamnat?
ropade bonden när han vaknade på morgonen.
Bara vad du har önskat,
svarade jätten som låg och flöt med magen i vädret.
Och nu låter du torparen vara ifred.
Annars får du med mig att göra!
Och alla träden i Västra Skogen är fällda
Men nu har  jag inte tid att ligga här och prata med dig.
Jag måste skynda mig hem.
Så gick det till när Sten stackare räddade familjens stuga
och Jätten Storfot fick sin fru.
