
Romanian: 
Întrebările legate de educația mediatică - ce înseamnă, cine ar trebui să o primească și cum ar trebui să o primească - sunt la fel de vechi ca și media în sine.
Tehnologiile precum smartphone-urile și internetul au făcut ca educația mediatică să fie mai importantă ca niciodată.
Dar preocupări legate de media și de efectele pe care le are există de foarte, foarte mult timp.
Multe din argumentele pro și contra mass-media au modelat modul în care noile tehnologii, industrii și culturi s-au dezvoltat de-a lungul istoriei.
Educația mediatică nu a fost un domeniu sau un termen important până în jurul anilor '60.
Înainte de a deveni domeniul de lucru al profesioniștilor în comunicare și media, cercetarea comunicării era (și adesea încă este) condusă de
filosofi, psihologi, sociologi,
lingviști și critici teoreticieni.
Este o problemă foarte veche, la care s-a gândit mult chiar și Platon, filosoful grec din perioada clasică.

English: 
Questions of media literacy – what it means,
who should have it, and how they should get it –
are as old as media itself.
Technologies like smartphones and the internet
have made media literacy more important than ever.
But concerns about media and their effects
have been around a long, long time.
Many of the arguments for and against media
have shaped how new technologies, industries, and
cultures have developed throughout history.
Media literacy as a term or a field didn’t
become “a thing” until around the 1960’s.
Before it became the work of communications
scholars and media professionals, thinking about
communication was (and often still is) led by
philosophers, psychologists, sociologists,
linguists, and critical theorists.
It’s an ancient problem that even Plato,
the classical Greek philosopher, thought a
lot about.

Spanish: 
Preguntas sobre educación mediática - lo que quiere decir, quien debería tenerla, y como debería acceder a ella - son tan viejas como los medios mismos.
Tecnologías como los teléfonos inteligentes y el internet han hecho de la educación mediática más importante que nunca.
Pero preocupaciones sobre los medios de comunicación y sus efectos han existido por mucho, mucho tiempo.
Muchos de los argumentos a favor y en contra han dado forma a como es que nuevas tecnologías, industrias, y culturas se han desarrollado a través de la historia.
Educación mediática como un término o un campo de estudio no fue algo en si mismo sino hasta la década de los 60's.
Antes de volverse el trabajo de académicos de las comunicaciones y profesionales de los medios de comunicación, pensar acerca la comunicación era (y en ocasiones lo es aún) trabajo de
filósofos, psicólogos, sociólogos, lingüistas, y críticos teóricos.
Es un problema antiguo sobre el que que incluso Platón, el filósofo clásico griego, pensó mucho

English: 
[Theme Music]
In the Phaedrus, a dialogue he wrote around 370
BCE, Plato imagines a conversation between his teacher,
Socrates, and one of their friends, Phaedrus.
Socrates and Phaedrus start off talking about love
and end up debating the best way to give a speech.
But you know what was really bugging Socrates, what
he thought was the biggest problem in Greek society?
Writing things down.
He writes, “If men learn this,
it will implant forgetfulness in their souls;
they will cease to exercise memory
because they rely on that which is written,
calling things to remembrance no longer from
within themselves, but by means of external marks.
What you have discovered is a recipe not for
memory, but for reminder.
That’s right.
Plato was dark.
He thought leaving your words on paper, just
lying around, would encourage others to use
them out of context.
If you were there in person, though, you
could defend your thoughts and talk them out
with the listener.
And if you’ve ever said something dumb on
the internet, you know the man’s got a point.

Romanian: 
[Muzică tematică]
În Fedru, un dialog scris de el în jurul anului 370 î.e.n., Platon își 
imaginează o conversație între profesorul său, Socrate și unul dintre prietenii lor, Fedru.
Socrate și Fedru încep prin a vorbi despre dragoste și sfârșesc prin a dezbate care este cel mai bun mod de a ține un discurs.
Dar știi ce-l sâcâia cu adevărat pe Socrate? Care credea el că este cea mai mare problemă a societății grecești?
Scrierea.
El scrie: "Scrisul va aduce cu sine uitarea în sufletele celor care-l vor deprinde;
lenevindu-le ținerea de minte; punându-și credința în scris,
oamenii își vor aminti din afară, cu ajutorul unor icoane străine, și nu dinlăuntru, prin caznă proprie.
Leacul pe care tu l-ai găsit nu e făcut să învârtoșeze ținerea de minte, ci doar readucerea aminte.
Exact. Platon era sumbru.
Credea că dacă îți pui cuvintele pe hârtie, lăsate pur și simplu să zacă acolo, asta i-ar încuraja pe alții să le folosească în afara contextului.
Dar dacă ai fi fost acolo în persoană, ai fi putut să-ți aperi gândurile și să le discuți cu cel ce te ascultă.
Și dacă ai spus vreodată o prostie pe internet, știi că omul avea ceva dreptate.

Spanish: 
[Canción de inicio]
En Fedro, un diálogo que escribió en el 370 a. C., Platón imagina una conversación entre su maestro, Sócrates, y uno de sus amigos, Fedro.
Sócrates y Fedro comienzan hablando sobre amor y terminan debatiendo sobre la mejor manera de dar un discurso.
Pero, ¿sabes que era lo que en realidad molestaba a Sócrates?,  ¿qué pensaba el que era el mayor problema en la sociedad griega?
Escribir cosas.
Él escribe: "Si los hombres aprenden esto, ello implantará el olvido en sus almas;
dejarán de ejercitar la memoria porque confiarán en aquello que esta escrito,
llamando a las cosas, ya no desde ellos mismo, pero a través de los registros externos.
Lo que has descubierto es una receta, no para el recuerdo, sino para un recordatorio".
Exacto, Platón era lúgubre.
El pensó que dejar tus palabras por escrito, como si nada, permitiría a otros utilizarlas fuera de contexto.
Si tu estuvieras en persona, por otro lado, pudieras defender tus pensamientos
Y si alguna vez dijiste algo tonto en internet, sabes que este hombre tenía un punto.

Romanian: 
Deci, prima preocupare legată de competențele mediatice a fost chiar simpla alfabetizare, învățarea scrierii și a citirii.
Pe vremea lui Platon, și multe secole după aceea, informația  era împărtășită adesea din gură în gură și, pentru majoritatea oamenilor, educația era informală.
Dacă erați norocoși și bogați, poate împărtășeați informațiile prin mijloace scrise de mână, cum ar fi scrisori și codexuri (un fel de carte dinaintea cărților).
Sau ați fi putut studia împreună cu un maestru sau savant și ați fi învățat din manuscrise realizate manual.
Acestea erau foarte scumpe și consumatoare de timp, așa că foarte puțini oameni au avut mijloacele pentru a deveni educați.
Dar toate acestea s-au schimbat atunci când Johannes Gutenberg
a inventat presa tipografică cu litere mobile în 1452.
Deodată, media tipărită era mai ușor de produs și cărțile și broșurile puteau fi împărțite extrem de rapid -
bine, pe cât de repede putea să meargă un cal. Era secolul al XV-lea.
Pe măsură ce media a devenit mai ieftină, mai mulți oameni aveau mijloacele de a învăța carte.
Pentru oamenii aflați la putere, aceasta a fost o mare problemă.
Este mult mai ușor pentru guvern să-și controleze sau să-și convingă supușii de litera legilor atunci când majoritatea nu pot citi.

English: 
So the root of media literacy concerns is really
just straight up literacy, learning to read and write.
In Plato’s day, and for centuries after, information
was often shared by word of mouth and, for most
people, education was informal.
If you were lucky and rich, you might’ve
shared info through hand-written media like letters
and codices (a type of pre-book book).
Or you might’ve studied alongside a master or
scholar and learned from handmade manuscripts.
These were very expensive and time
consuming to make, so very few people had the
means to become educated and literate.
But all that changed when Johannes Gutenberg
invented the movable type printing press in 1452.
Suddenly, print media was easier to produce, and
books and pamphlets could be shared crazy fast –
well, as fast as your fastest horse could go,
this was the 15th century.
As media became cheaper, more people had the
means to become literate.
For people in power, this was a huge problem.
It’s much easier for a government to control
or persuade their subjects with the word of
law when most of them can’t read.

Spanish: 
Así que la raíz de la preocupación de la educación mediática es en realidad la alfabetización, saber leer y escribir.
En el tiempo de Platón y en los siglos consecutivos, la información fue comúnmente trasmitida oralmente y, para la mayoría de la personas, la educación era informal.
Si eras afortunado y rico, pudieras haber compartido información a través de medios de comunicación escrita como cartas o códices ( un tipo de libro antiguo ).
O quizás habrías estudiado con algún maestro o académico y aprendido de manuscrito hechos a mano.
Estos tomaban tiempo y era costosos de realizar, por lo que pocas personas tenían los medios de ser educadas y alfabetizarse.
Pero todo cambio cuando Johannes Gutenberg inventó la prensa de imprenta con tipos móviles en 1452.
De repente, los medios impresos eran más fáciles de producir, y libros y panfletos podían ser compartidos rápidamente -
bueno, tan rápido como el caballo más rápido pudiera moverse, esto era el siglo XV.
Conforme los medios de comunicación se volvieron más baratos, más personas tuvieron los medios para alfabetizarse.
Para las personas en poder, esto era un gran problema.
Para un gobierno era muchos más fácil control o persuadir con sus intereses a través de la ley cuando la mayoría no podía leer.

Romanian: 
Religia organizată a avut aceeași problemă.
Înainte ca presa tipografică să fie inventată, majoritatea publicului ce mergea la biserică nu putea nici măcar să citească Biblia; se bazau pe interpretarea clericilor.
În 1517, teologul german Martin Luther a început să întărâte Biserica Romano-Catolică publicându-și cele 95 de Teze.
El a afirmat că biserica nu are și nu trebuie să aibă puterea absolută în interpretarea scripturii.
Chiar a tradus Biblia din latină în germană pentru a permite accesul oamenilor obișnuiți la informație.
Ideea că deodată enoriașii puteau interpreta singuri Biblia a fost o perturbare majoră.
Revelațiile sale au dus în cele din urmă la Reforma Protestantă și democratizarea religiei în Occident.
(Cu toate acestea, impactul lui Luther nu a fost așa roz - astăzi, părerile sale mai antisemite ne cad destul de greu la stomac.)
Istoria educației mediatice urmărește îndeaproape istoria tehnologiei mediatice - cu fiecare nouă invenție, discuții și temeri ce apar.
Așa cum Platon se îngrijora în ceea ce privește cuvântul scris, liderii guvernamentali și religioși erau îngrijorați de cuvântul tipărit.

English: 
Organized religion had a similar problem.
Before the printing press was invented, most of
the church-going public couldn’t even read the Bible;
they relied on the clergy to interpret it.
In 1517, German theologian Martin Luther started
pushing the buttons of the Roman Catholic Church
by publishing his 95 Theses.
He claimed the church didn’t and shouldn’t
have the only power to interpret scripture.
He even translated the Bible from Latin to
German to grant access to everyday people.
The idea that suddenly parishioners could interpret
the Bible for themselves was a major shake-up.
His revelations eventually led to the Protestant
Reformation and a democratization of religion
in the West.
(Though, Luther’s impact wasn’t all roses
– today his more antisemitic views are pretty
hard to stomach.)
The history of media literacy closely follows
the history of media technology – with each
new invention, discussions and fears follow.
Just as Plato was wary of the written word,
government and religious leaders were very
wary of the printed word.

Spanish: 
La religión organizada tuvo un problema similar.
Antes de que la prensa de imprenta fuera inventada, la mayoría de los asistentes a la iglesia no podía siquiera leer la Biblia; dependían del clero para interpretarla.
En 1517, el teólogo alemán Martin Luther empezó a provocar a la iglesia católica romana publicando sus 95 Tésis.
El afirmaba que la iglesia no tenía y no debía tener el poder absoluto de interpretar las Escrituras.
Incluso tradujo la Biblia del latín al alemán para garantizar el acceso a personas comunes.
La idea de que ahora los feligreses pudieran interpretar la Biblia por ellos mismo dio una gran sacudida.
Su exposición eventualmente condujo a la Reforma Protestante y a la democratización de la religión en Occidente.
Sin embargo, el impacto de Luther no fue un lecho de rosas - Para estándares actuales, sus ideas antisemitas son difíciles de procesar.
La historia de la educación mediática sigue de cerca la historia de la tecnología mediática - con cada invención nueva, discusiones y miedos aparecen.
Así como Platón era cauteloso con la palabra escrita, el gobierno y lideres religiosos eran cautelosos sobre la palabra impresa.

Romanian: 
Cei aflați la putere vroiau să păzească cheia informației - și interzicerea accesului la media face imposibilă, bineînțeles, educația mediatică.
Educația media devine cu adevărat importantă cu ajutorul unui nou mijloc - prima MASS-media din lume: ziarul.
Publicațiile cu știri locale datează din epoca lui Platon.
Dar genul la care ne gândim astăzi - un document publicat regulat rapid și ieftin, care acoperă evenimente importante pentru mase - nu a apărut cu adevărat până în secolul al XVII-lea.
Nu e nicio surpriză că la început majoritatea erau controlate de guvern.
Dar, pe măsură ce industria media a început să prindă contur, oamenii au luptat pentru o presă liberă.
Acest lucru era adevărat mai ales în cazul coloniilor americane, unde lupta pentru o presă independentă era legată de lupta de eliberare de sub controlul britanic.
La începutul anilor 1800 ziarul începe să devină o forță a democrației.
Aceasta este epoca Penny Press.
Numite Penny Press pentru că - ați ghicit - costau un ban (penny),  aceste ziare au devenit incredibil de populare.
S-au răspândit ca focul în preerie, în special în clasa medie și de jos.
Dintr-o dată, oricine, chiar și un puști de pe stradă fără doi bani în buzunar, putea să fie informat și să se simtă Regele Lumii!

Spanish: 
Aquellos en el poder querían ser guardianes de información - y prohibir el acceso a los medios de comunicación, por supuesto , imposibilita la educación mediática.
La educación literaria se vuelve realmente importante tres siglos más tarde, cuando un nuevo medio - el primer medio de comunicación masiva: el periódico.
Publicación de noticias locales se realizaba desde la época de Platón.
Pero la manera en la que ahora pensamos en ello - un documento publicado regularmente de manera rápida y barata, cubriendo los principales eventos para las masas - no ocurrió sino hasta el siglo XVII.
Al inicio, claramente, la mayoría eran controlados por el gobierno.
Pero conforme la industria de los medios impresos tomaba forma, la gente luchó por una prensa libre.
Esto fue especialmente cierto en las colonias angloamericanas, donde la lucha por una prensa independiente estaba ligada a su lucha de libertad del control británico
En los inicios de los años 1800's, los periódicos se empezaban a volver una fuerza de democratización.
Esta es la era del "Penny Press"0
Llamado así porque costaba - adivinaste - un Penny (un centavo americano), estos periódicos era increíblemente populares.
Se extendieron como un incendio, especialmente entre las clases media y baja.
¡De pronto, cualquiera, incluso un niño de la calle con un centavo podía estar informado y sentirse como el Rey del mundo!

English: 
Those in power wanted to be gatekeepers for
information – and prohibiting access to media,
of course, makes media literacy impossible.
Media literacy really becomes important three
centuries later, with a new medium – the world’s
first MASS media: the newspaper.
Publications of local news date back to Plato’s
era.
But the type we think of today – a regularly published
document quickly and cheaply covering major events for
the masses – didn’t really form until the 17th century.
And at first, no surprise, most of them were
government-controlled.
But as the print media industry began to take
shape, people fought for a free press.
This was especially true in the American colonies,
where the struggle for an independent press was tied
up with their struggle for freedom from British control.
By the early 1800’s the newspaper begins
to become a democratizing force.
This is the era of the Penny Press.
Called the Penny Press because they cost
– you guessed it – a penny, these papers were
incredibly popular.
They spread like wildfire, especially among
the middle and lower classes.
Suddenly, anyone, even an unlikely street kid
without two pennies to rub together could be in the
know and feel like they were King of the World!

English: 
Newspapers weren’t just about educating
the masses.
They were also about making lots of money.
Penny paper owner Benjamin H. Day, printed
this motto atop every issue of The New York Sun:
"The object of this paper is to lay before the public,
at a price within the means of every one,
all the news of the day, and at the same time
offer an advantageous medium for advertisements."
By the mid 1800’s, the penny presses were making
so much money from ads that people worried about
publishers choosing profit over truth.
The more publishers relied on advertising revenue
to pay the bills, the more sensational papers became.
This trend came to a head around the turn
of the 20th century.
In the late 1890’s, Joseph Pulitzer (Pulitzer
like the Prize), a self-made, traditional newspaper
man who owned the New York World,
and William Randolph Hearst, a young mining
heir who wanted to emulate Pulitzer and owned
the New York Journal, went head to head.
They both wanted their papers in as many
hands as humanly possible to attract bigger
and better advertisers.
The two papers began ramping up their stories,
focusing less on getting the facts straight and more
on getting more readers and more cash.

Spanish: 
Los periódicos no eran para educar a las masas.
También estaban haciendo toneladas de dinero.
El propietario de un periódico "Penny", Benjamin H. Day, imprimió este lema encima de cada publicación de "The New York Sun":
"El objetivo de este periódico es entregarle al público, a un precio accesible para todos,
todas las noticias del día, y al mismo tiempo ofrecer un medio ventajoso para anuncios."
A mediados del siglo XIX, los "Penny Press" estaban haciendo tanto dinero por sus anuncios que las personas se empezaron a preocupar sobre los editores prefiriendo ganancias sobre la verdad.
Entre más dependían los editores en ganancias sobre la publicidad, más sensacionalistas se volvían los periódicos.
Esta tendencia alcanzo su máximo punto a inicios del siglo XX.
A finales de la década de 1890, Joseph Pulitzer (Pulitzer como el premio), un periodista dueño del "New York World",
y William Randolph Hearst, un heredero de minería que quería emular a Pulitzer y era propietario del "New York Journal", se encontraron de frente.
Ambos querían sus diarios en tantas manos como fuera humanamente posible para atraer más grandes y mejores publicistas.
Ambos diarios comenzaron a aumentar sus historias, concentrándose menos en tener los hechos y más en obtener lectores y más dinero.

Romanian: 
Ziarele nu erau doar pentru educarea maselor.
Aaveau și de câștigat o mulțime de bani.
Proprietarul ziarului Penny, Benjamin H. Day, a tipărit acest motto pe fiecare ediție a New York Sun:
„Scopul acestui ziar este să pună la dispoziția publicului, la un preț accesibil tuturor,
toate știrile zilei și, în același timp, să ofere un mijloc avantajos pentru reclame. "
Până la jumătatea anilor 1800, ziarele penny făceau atât de mulți bani din reclame, încât oamenii au început să se îngrijoreze că editorii preferă profitul în locul adevărului.
Cu cât se bazau editorii mai mult pe veniturile din publicitate pentru a plăti facturile, cu atât au devenit articolele mai senzaționale.
Această tendință a ajuns la apogeu în jurul începutului secolului al XX-lea.
La sfârșitul anilor 1890, Joseph Pulitzer (Pulitzer ca și premiul cu același nume), un ziarist tradițional independent care deținea New York World,
a intrat în conflict cu William Randolph Hearst, un tânăr care moștenise o mină și care deținea New York Journal, încercând să-l întreacă pe Pulitzer.
Amândoi își doreau ca ziarele lor să ajungă la cât mai mulți oameni posibil, pentru a atrage cât mai mulți agenți de publicitate.
Cele două ziare au început să-și schimbe poveștile, concentrându-se mai puțin pe obținerea faptelor corecte și mai mult pe atragerea cititorilor și a banilor.

Spanish: 
Esto fue conocido como "prensa amarillista".
Periodistas amarillistas usaban encabezados intrépidos o engañosos; entrevistas falsas e historias exageradas.
y usaban imágenes sensacionalistas e ilustraciones, y hacían cualquier otras cosa que pudieran hacer para vender un diario.
Ellos priorizaron sensacionalismo sobre profesionalismo y ética periodística.
Prosperaron sobre escándalos, deportes, crímenes y auto-promoción.
Lo bueno es que no tenemos que preocuparnos sobre esa clase de cosas hoy. [Tono sarcástico]
Vamos a la Burbuja del Saber ("Thought Bubble") para ver esto más de cerca.
Aquí tenemos un ejemplo clásico de la cima del periodismo amarillista.
Este artículo del "The New York World" de Pulitzer, publicado en febrero de 1898.
La principal historia en la primer plana es sobre el hundimiento de un buque de guerra estadounidense, el Maine, en la Bahía de la Habana unos días atrás.
Cuba, que fue colonizada por España, estaba en medio de una revolución.
El Maine estaba ahí como una demostración de poder para proteger los intereses estadounidenses en la independencia de Cuba.
Pero también era un gesto para aliviar las tensiones que crecían entre Estados Unidos y España.
De pronto, en medio de la noche del 15 de febrero, una explosión destrozó el Maine.
Este se hundió, matando 260 hombres.

English: 
This became known as Yellow Journalism.
Yellow journalists used bold, scary or misleading
headlines; faked interviews and exaggerated stories;
and used lots of splashy pictures and
illustrations, and did anything else they
could do to sell a paper.
They prioritized sensationalism over professionalism
and journalistic ethics.
They thrived on scandals, sports, crime, and
self-promotion.
Good thing we don’t have to worry about
that kind of thing today.
Let’s head into the Thought Bubble for a
closer look.
Here we have a classic example from the peak
of yellow journalism.
This article is from Pulitzer’s The New
York World, published in February 1898.
The main front page story is about the sinking
of a U.S. battleship, the Maine, in Havana Harbor
a few days earlier.
Cuba, which was colonised by Spain, was in
the middle of a revolution.
The U.S.S. Maine was there as a show of power to
protect U.S. interests in Cuban independence.
But it was also a gesture to ease tensions
that were growing between the U.S. and Spain.
Then suddenly, in the middle of the night
February 15, an explosion tore apart the Maine.
It sunk, killing 260 men.

Romanian: 
Aceasta a devenit cunoscută sub numele de jurnalism galben.
Jurnaliștii galbeni foloseau titluri mari, înfricoșătoare sau înșelătoare; interviuri false și povești exagerate;
și foloseau o mulțime de imagini și ilustrații ostentative și făceau orice era necesar pentru a vinde un ziar.
Ei au pus pe primul loc senzaționalul în locul profesionalismului și eticii jurnalistice.
Ei câștigau din scandaluri, sport, crime și promovare personală.
Bine că nu trebuie să ne mai facem griji despre așa ceva astăzi.
Să mergem în Thought Bubble (balonul gândirii) pentru a privi mai atent.
Aici avem un exemplu clasic din epoca de vârf a jurnalismului galben.
Acest articol este din The New York World al lui Pulitzer, publicat în februarie 1898.
Principala poveste de pe prima pagină este despre scufundarea unei nave de luptă americane, Maine, în portul Havana, cu câteva zile înainte.
Cuba, care fusese colonizată de Spania, era în toiul unei revoluții.
U.S.S. Maine era acolo cu intenția de a proteja interesele americane în independența cubaneză.
Dar și intenția de a ușura tensiunile
crescânde între SUA și Spania.
Apoi brusc, în mijlocul nopții de 15 februarie, o explozie a distrus Maine.
S-a scufundat, omorând 260 de oameni.

English: 
Let’s take a look at this headline about
the sinking.
“Maine Explosion Caused By Bomb or Torpedo?”
question mark
Well that’s not a suspicious use of punctuation
or anything.
Even today, the cause of the Maine’s sinking
is unclear.
A naval inquiry held in 1898 concluded a mine
laid in the harbor had exploded.
But today, some experts believe the explosion
was internal, caused by a coal bunker fire.
EIther way, two days later in 1898, no one
knew what happened.
But Pulitzer’s paper didn’t hesitate before
taking a guess.
During their stand-off, both Pulitzer and
Hearst stoked tensions between the U.S. and
Spain to sell papers.
With this headline the New York World
helped to spread rumors about enemy
involvement in the sinking.
Notice the huge, ginormous illustration.
It takes up nearly the whole page!
This visual re-telling of the explosion – complete
with bodies strewn around and flames shooting
into the air – is so dramatic.
Since the paper didn’t have a photograph
of the event, they dramatized it with a gory
graphic to grab your attention.
Finally, take a look at the subheadlines (often
called the “deck” of a story).

Spanish: 
Demos un vistazo al encabezado sobre el hundimiento.
"¿Explosión del Maine causada por una bomba o un torpedo?"
Bueno, ese no es un uso sospechoso de los signos de interrogación. [Tono sarcástico]
Incluso hoy, las causas del hundimiento del Maine no son claras.
Una investigación naval realizada en 1898 concluyó que una mina dejada en la bahía había explotado.
Pero hoy, algunos expertos creen que la explosión fue interna, causada por un incendio en el búnker de carbón
De cualquier manera, dos días después en 1989, nadie sabía lo que había pasado.
Pero el diario de Pulitzer no dudo antes de hacer suposiciones.
Durante su enfrentamiento, tanto Pulitzer como Hearst alimentaron lsa tensiones entre Estados unidos y España para vender diarios-
Con su encabezaso, el "New York World" ayudo a difundir los rumores del involucramiento del enemigo en el hundimiento.
Mira la enorme, gigante ilustración.
Ocupa casi toda la página.
Esta recreación visual de la explosión - completada con cuerpos cayendo alrededor y llamas disparadas por los aires - es realmente dramática.
Como el periódico ni siquiera tenía una fotografía del evento, lo dramatizaron con una sangrienta ilustración para llamar tu atención.
Finalmente, mira los sub-encabezados (a veces llamados en español "bajada" o "copete" de la historia).

Romanian: 
Să privim titlul acesta despre scufundare.
"Explozia Maine Provocată De Bombă sau Torpilă?" semnul întrebării
Ei bine, nu este o utilizare suspectă a punctuației.
Chiar și astăzi, cauza scufundării navei Maine este neclară.
O anchetă navală ținută în 1898 a ajuns la concluzia că ar fi explodat o mină în port.
Dar astăzi, unii experți cred că explozia a fost internă, cauzată de un incendiu în buncărele de cărbune.
În orice caz, la două zile după în 1898, nimeni nu știa ce sa întâmplat.
Dar ziarul lui Pulitzer nu a ezitat înainte de a face o presupunere.
În timpul duelului lor, și Pulitzer, și Hearst, au amplificat tensiunile existente între SUA și Spania doar pentru a-și vinde ziarele.
Prin acest titlu New York World a ajutat la răspândirea zvonurilor despre implicarea inamicului în scufundare.
Observați ilustrația imensă, gigantică.
Acoperă aproape toată pagina!
Redarea vizuală a exploziei - completată cu cadavrele împrăștiate și flăcările ce se ridică în aer - este foarte dramatică.
Din moment ce ziarul nu avea o fotografie a evenimentului, l-au dramatizat prin grafica macabră pentru a vă atrage atenția.
La final, priviți subtitlurile (adesea numite "puntea" poveștii).

Romanian: 
Sunt pline de povești la fel de dramatice de la scena presupusei crime.
Dar dacă vă uitați atent, semnalele nu fac decât să dea apă la moară zvonurilor.
"Faptele" pe care le pretinde articolul sunt doar sugestii și bârfe, fără vreo informație solidă confirmată.
Mulțumesc Thought Bubble.
Puteți vedea din acest exemplu că jurnalismul galben nu încearcă să vândă adevăruri și fapte.
Vinde o poveste.
Privind mai atent, descoperim strategii pe care editorii le folosesc pentru a ne amuza sau a ne distrage atenția - cum ar fi îndepărtarea de fapte și apropierea de dramă.
Cursa de a vinde cât mai multe ziare posibil a fost - și încă este - o cursă până la capăt.
Și editorii știu prea bine cum să facă
un bănuț de pe urma unei povești bune.
(Și în cazul în care vă întrebați:
L-au numit jurnalism galben, pentru că ziarele lui Pulitzer și Hearst s-au luptat care din ele să tipărească benzile desenate de succes numite „Copilul galben” (The Yellow Kid).
Erau niște timpuri ciudate.)
Și atunci și acum, jurnalismul galben, ne ajută să ne amintim de vechile întrebări - ce se întâmplă când ne bazăm pe media?
Ar trebui toți să aibă acces la ea?
Ce se întâmplă dacă accesul este exploatat?
Educația mediatică nu ceva nou, dar se adaptează și se schimbă încontinuu.

English: 
They’re full of equally dramatic tales from
the scene of the supposed crime.
But if you look closely, the writing signals
they’re just feeding the rumor mill.
The “facts” the article claims are really
just suggestions and overheard talk, with
no solid confirmed information.
Thanks Thought Bubble.
You can see from this example that yellow
journalism isn’t trying to sell truth and facts.
It sells a story.
By taking a closer look, we discover strategies
publishers use to entertain or distract us – like staying
away from the facts and leaning into drama.
The race to sell as many papers as possible
was – and still is – a race to the bottom.
And publishers know all too well how to make
a buck from a good story.
(And in case you’re wondering:
They called it Yellow Journalism because Pulitzer
and Hearst’s papers fought over which one would print
a popular comic called The Yellow Kid.
It was a strange time.)
Yellow Journalism, then and now, helps remind
us of those ancient questions – what happens
when we rely on media?
Should everyone have access to it?
What happens if that access is exploited?
Media literacy is nothing new, but it’s
adapting and changing all the time.

Spanish: 
Estás llenos de igualmente dramáticas historias de la escena del supuesto crimen.
Pero si miras de cerca, sólo intentan alimentar el rumor.
Los "hechos" que el artículo afirma son en realidad solo sugerencias y comentarios casuales sin información sólida confirmada.
Gracias Burbuja del Saber.
A partir de este ejemplo puedes ver que la prensa amarillista no esta tratando de vender la verdad o hechos.
Vende una historia.
Mirando de cerca, descubrimos estrategias que los publicistas usan para distraernos - como alejarse los hechos e inclinándose por el drama.
La carrera por vender tantos periódicos como fuera posible era - y aún es - una carrera a fondo.
Y los editores saben muy bien como hacer dinero a partir de una buena historia.
Y en caso de que te lo estes preguntando:
Lo llamaban periodismo amarillista por que los periódicos de Pulitzer y Hearst peleaban sobre quien imprimiría un historieta popular llamada "The Yellow Kid" (El chico amarillo).
Era una época extraña.
El periodismo amarillista, ayuda a recordarnos esas viejas preguntas - ¿qué pasa cuando dependemos de los medios?
¿Todos deberían tener acceso a ellos?
¿Qué pasa cuando ese acceso es explotado?
La educación mediática no es nada nuevo, pero se adapta y cambia todo el tiempo.

Romanian: 
Acolo unde cândva era nevoie de educație mediatică pentru a stăpâni o limbă și o pană,
în epoca presei penny era nevoie să poți analiza titlurile dintr-o privire și să faci diferența între adevăr și senzaționalism.
Cu fiecare mediu nou, este necesar un nou set de abilități pentru a naviga - și nici măcar nu am ajuns la televizor.
Asta pentru data viitoare, în timpul părții a doua a Istoriei Educației Mediatice.
Pentru moment, eu sunt Jay Smooth.
Ne vedem săptămâna viitoare.
Crash Course Educație Mediatică este filmat în studioul Dr. Cheryl C. Kinney din Missoula, MT.
Este realizat cu ajutorul tuturor acestor oameni drăguți, iar echipa noastră de animație este Thought Cafe.
Crash Course este o producție complexă.
Dacă doriți să vă imaginați lumea complex împreună cu noi, verificați câteva dintre celelalte canale
cum ar fi Eons, Animal Wonders și SciShow Psych.
Dacă doriți să rămână gratuit Crash Course pentru toată lumea, pentru totdeauna, puteți susține seriile pe Patreon,
o platformă de crowdfunding care permite să susțineți conținutul pe care îl îndrăgiți.
Mulțumim tuturor patronilor noștri pentru că fac posibil Crash
Curs prin sprijinul lor continuu.

English: 
Where media literacy once required a
mastery of language and a quill,
the age of the penny press required the
ability to analyze headlines at a glance and
tell truth from sensationalism.
With every new medium, a new set of skills
is needed to navigate it all – and we haven’t
even gotten to TV.
That’s for next time, during The History
of Media Literacy Part II.
For now, I’m Jay Smooth.
We’ll see you next week.
Crash Course Media Literacy is filmed in the
Dr. Cheryl C. Kinney Studio in Missoula, MT.
It’s made with the help of all of these nice
people, and our animation team is Thought Cafe.
Crash Course is a Complexly production.
If you want to imagining the world complexly
with us, check out some of our other channels
like Eons, Animal Wonders, and SciShow Psych.
If you'd like to keep Crash Course free for everyone,
forever, you can support the series at Patreon,
a crowdfunding platform that allows
you to support the content you love.
Thank you to all of our patrons for making Crash
Course possible with their continued support.

Spanish: 
Donde la educación mediática requería un dominio del lenguaje y una pluma,
la época del "penny press" requirió la habilidad e analizar encabezados de un vistazo y distinguir la verdad del sensacionalismo.
Con cada nuevo medio, un nuevo conjunto de habilidad son necesario para navegarlo - y ni siquiera hemos llegado a la televisión.
Esos es para la próxima, en "Historia de la Educación Mediática, Parte II".
Por ahora, yo soy Jay Smooth. Nos vemos la próxima semana.
Crash Course "Eduación Mediática" es grabado en el estudio "Dr. Cheryl C. Kinney" en Missoula, Montana.
Es realizado con la ayuda de todas esta agradables personas, y nuesto equipo de animación es "Thought Cafe."
Crash Course es una producción de "Complexly".
Si quieres seguir imaginando el complejo mundo con nosotros, ve nuestros otros canales como Eons, Animal Wonders y SciShow Psych.
Si quieres mantener Crash Course gratuito para todos, para siempre, puedes apoyar la serie en Patreon,
a una plataforma de "crowdfunding" que te permite apoyar el contenido que te gusta.
Gracias a todos nuestros mecénas por hacer Crash Course posible con su apoyo constante.
