
English: 
No matter how we touch Mars we'll never touch it,
and then we'll get mad at it and you know what we'll do?
We'll rip it up.
Rip the skin off and change it to fit ourselves.
"We won't ruin Mars," said the Captain
"It's too big and too good."
You think not? We Earth men have a talent for ruining big, beautiful things.
The only reason we didn't set up hot dog stands
in the midst of the Egyptian temple of Karnak
is because it was out of the way and served no large commercial purpose.
And Egypt is a small part of Earth
but here this whole thing is ancient and... different
and we have to set down somewhere 
and start fouling it up.
We'll call the canal the Rockerfeller Canal,
and the mountain King George Mountain
and the sea the DuPont Sea
and there'll be Roosevelt, Lincoln and Coolidge cities
and it won't ever be right
when there are Proper Names for these places.
The second part of The Martian Chronicles
is what I call "The Human Cycle".

iw: 
"לא משנה איך ניגע במאדים,
לעולם לא ניגע בו.
"ואז נתעצבן עליו,
ואתם יודעים מה נעשה?
"נקרע אותו לגזרים.
"נקרע את העור ממנו
ונתאים אותו לעצמנו.
"לא נהרוס את מאדים,"
אמר הקפטן.
"הוא גדול וטוב מדיי."
"אתה חושב שלא?
"לנו אנשי כדור הארץ יש נטייה
להרוס דברים גדולים ויפים.
"הסיבה היחידה שלא הקמנו
דוכן נקניקיה בלחמניה
"באמצע המקדש המצרי בכרנך
"משום שהיה עומד לנו בדרך,
ולא משרת תכלית מסחרית.
"ומצרים היא חלק קטן
מכדור הארץ.
"אך כאן
כל הדבר הזה עתיק ושונה.
"ונצטרך להתיישב איפה-שהוא
ולהתחיל לזהם אותו.
"נקרא לתעלה
'תעלת רוקפלר',
"ולהר 'הר המלך ג'ורג','
ולים 'ים דופונט',
"ויהיו ערים על שם
רוזוולט, לינקולן, וקולידג'
"וזה אף פעם לא יהיה נכון
כשיש שמות נאותים למקומות."
אקסטרה מד"ב
חלקו השני
של "רשימות מן המאדים",
הוא מה שאני מכנה
"התקופה האנושית".

iw: 
מטרתו להראות לנו
את הכשלונות שלנו.
כל הדברים הקטנים והשוליים
שיום אחד יפרקו אותנו.
אך הדרך בה עושה זאת גאונית.
זה לא רק חובט לך על הראש
עם הרעיונות האלו.
אלא זה מנוגד
לתקופת בני המאדים.
קבוצת הסיפורים הראשונה
עליה דיברנו פעם אחרונה.
והגאוניות שבה כזו:
בתקופת בני המאדים,
ברדבורי מאפשר לנו להתבונן
על חברת בני המאדים.
אנו זוכים לראות את כל הדרכים
בהן ראייתה צרה,
מנוונת ומרוכזת בעצמה.
ומשום שהם בני מאדים,
אנחנו לא מתנגדים לזה.
אין לנו דחף להגן
על מה שהם עושים.
ומשום שראייתם צרה,
מנוונים ומרוכזים בעצמם,
קל לראות
עד כמה חברתם שברירית.
איך התדרדרה.
איך על-אף שהם לא מבינים זאת,
הם במרחק אסון אחד מהתמוטטות.
ורק אז ברדבורי מציג בפנינו
את בני האדם.
ומשום שקודם הראה לנו
את בני המאדים,
קשה לנו להתנגד
או להימנע מלהגיע למסקנה

English: 
It's meant to show us all our failings,
all the small and petty things 
that will one day take us apart.
But how it does so is brilliant;
it doesn't just beat you over the head with these ideas,
rather, it's set up as a contrast to "The Martian Cycle".
- the first group of stories 
that we talked about last time.
and the genius of it is this:
in The Matrian Cycle Bradbury 
allows us to observe Martian Society.
he gets us the see the wasy 
in which it's small minded and
decadent and self absorbed
and because they're Martian 
we don't object to that,
we don't have any knee-jerk reaction 
to defend what they do
and because they are small minded 
and decadent and self absorbed
it's very easy to see 
how fragile their society is,
how it's on the decline,
how, even though 
they don't realise it
they are only 
one major disaster away from collapse
and only then does Bradbury 
present us with the Humans.
and because he's shown us the Martians first
it's harder for us to object to

iw: 
כשהוא מראה לנו את הדרכים
בהן אנחנו לא שונים.
קשה לנו לסוג מיצר הדחייה שלנו
של רעיונות כגון,
אולי האנושות תשמיד את עצמה?
או שארצנו עלולה לא להיות
הכי טובה הכי חופשיה
והכי שווה שיש.
הכנה זו סוללת דרך לשאר הספר.
שיטה זו שגורמת לנו להתבונן
באובייקטיביות על דברים
בהצגתן בהקשר
בו אין לנו סיכון אם ננסה,
ואז לפתע גורר את הוילון,
ומראה לנו שדיבר עלינו
כל הזמן.
בסיפור הקצר
"הירח עומד כשם שהוא בהיר",
הוא מדבר
על סכנות הקולוניאליזם,
וזלזולה לתרבויות שקדמו לה.
מרחיק כל כך
עד שדמות משבט צ'ירוקי
מביאה את הקולוניאליזם
של החזית האמריקאית
כדי לגבש את הנקודה.
בסיפור "ארבה",
הוא מתייחס לרקטות כאל ארבה
ומדבר על הצורך שלנו לשחזר הכל
בצלם אותו נבין.
בסיפור "מפגש לילי",
חל אירוע מוזר
בן-אדם ובן-מאדים נפגשים.
אחד מהעתיד,
אחד מהעבר,

English: 
or to avoid coming to the same conclusions when he shows us the ways in which we are no different.
It's hard for us to fall back on our instinctual rejection of ideas like
"humanity might wipe itself out"
or that "our country might *not* be the best,
freest and most equal it could possibly be".
It's this set-up that paves the way for the rest of the book.
This technique of getting us to look objectively at things
by presenting them in a context where we have no stake in not doing so
and then suddenly pulling back the curtain
and showing us that he was talking about us all along.
In the short story "The Moon be Still as Bright"
he talks about the dangers of colonialism
and its disregard for cultures 
that went before,
going so far as to have 
a Cherokee character
bring up the colonisation of the American Frontier
to hammer the point home.
In "The Locusts" he refers 
to the rocket ships as locusts
and talks about our need to remake 
everything in an image we understand.
in "The Night Meeting" a strange event occurs 
and a Human and a Martian meet.

iw: 
אך אינם מסוגלים להסכים
מי זה מי.
שניהם מאמינים שתרבויותיהם
חיות וברות-קימה,
ומסרבים לקבל את האפשרות
שיום אחד תרבויותיהם
תמות ותיעלם.
בסיפור "בלוני האש",
שלרוב ממקמים אותו
בין היצירות של "האיש המצויר",
אך הופיע לעתים קרובות
במהדורות של רשימות מן המאדים,
משום שזהו סיפור על מאדים,
ברדבורי דוחק נגד החשיבה
הדתית המחמירה,
הרעיון שאנחנו יודעים את כל
מה שאנחנו צריכים לדעת
משום שכך היה.
משום שכל האמת התגלתה לדת
ויש לנו אותה בשלמותה.
בסיפור הוא מבטא את השקפתו
דרך מילותיו של כומר.
הוא אומר:
"איך שאני רואה את זה,
"יש אמת בכל כוכב.
כולן חלק מהאמת הגדולה.
"ביום מסוים כולן יתאימו
כמו חלקי פאזל.
"זאת הייתה חוויה מזעזעת
"לעולם לא אפקפק שוב,
האב פרגרין.
"משום שהאמת פה אמיתית
כמו האמת של כדור הארץ
"והן ניצבות אחת ליד השנייה,

English: 
One is from the future, one is from the past
but they cannot agree who is who.
Both believe that their civilisation is alive and vital
and refuse to accept the possibility that their civilisation might one day be dead and gone.
in "The Fire Balloons"
--which is often placed among the works in "The Illustrated Man
but has occasionally shown up in editions of The Martian Chronicles because it is a Mars story--
Bradbury pushes back against rigid religious thinking
the idea that we know all that 
we need to know because it has been
because the whole truth has been revealed 
to our religion
and we have it in its complete form.
In it he expresses his own views 
through the mouth of a priest
he says: "The way I see it, there's a Truth on every planet."
"All parts of the Big Truth."
"On a certain day they'll all fit together like the pieces of a jigsaw"
"This has been a shaking experience, I'll never doubt again father Peregrine".
"For this Truth here is as great as Earth's Truth,"
"and they lie side by side"

English: 
"and we'll go on to other worlds"
"adding the sum of the parts of The Truth until one day
the whole total will stand before us, like the light of a new day."
He shows children macabrely using Martian ribcages as toys and xylophones in "The Musicians"
to make us feel revulsion toward the idea of disrespecting the past.
Only to cap off the story by telling us that men with flamethrowers
are coming to burn the old Martian city to ash
to make way for new Human things.
Then there'e "Way in the Middle of the Air"
which you might not have seen as this particular short story has been removed
from several recent editions of "The Martian Chronicles"
Sometimes for use in other collections of Bradbury's stories,
sometimes, I would guess, for the use of the n-word.
But it is one of the strongest indictments of American racism that you will find in science fiction
or even in popular literature to that point.
"Usher 2" is about censorship in the name of decency
subtitler note: what just happened to "The Way in the Middle of the Air"
and is very much the forebear to Bradbury's later work;
"Farenheit 451"

iw: 
"ונמשיך לעולמות אחרים,
נוסיף חלקים משארית האמת,
"עד שיום אחד,
כל-כולה תעמוד מנגד,
"כאור יום חדש."
הוא מראה לילדים
שימושים מחרידים
בעצמות-חזה של בני מאדים
כצעצועים וקסילופונים
בסיפור "המוזיקאי".
כדי לגרום לנו לחוש בחילה
כלפי זלזול בעבר.
רק כדי לקשור את הסיפור בסרט
בכך שמספר לנו
שאנשים עם להביורים
באים לשרוף את עתיקות
ערי אנשי המאדים עד אפר
כדי לפנות מקום
לדברים אנושיים חדשים.
אז יש את הסיפור
"מעלה באמצע האוויר"
שייתכן שלא ראיתם
מאחר שהסיפור הקצר הוסר
מכמה מהדורות אחרונות
של רשימות מן המאדים.
לפעמים עקב שימוש
בסיפורים אחרים של ברדבורי,
לפעמים, אני מניח,
עקב  העלבון לשחורים.
אך זוהי אחת ההאשמות
החזקות ביותר
של גזענות אמריקאית
שתוכלו למצוא במדע בדיוני
או אפילו ספרות פופולארית
עד אותה נקודה.
הסיפור "הסדרן 2"
הוא על צנזורה בשם ההגינות
ובין היתר הבסיס
של יצירתו של ברדבורי,
"פרנהייט 451".

iw: 
ואז יש סיפור אחד אחרון
על אנוכיות וחוסר היכולת לשחרר
בסיפור "האיש ממאדים".
לפני שנתחיל את ההסתערות
אל הרגע המכונן ביותר בספר,
כתוב: "כדור הארץ השתנה
בשמיים שחורים.
"הוא עלה באש.
"נדמה שחלק ממנו התפרק
למיליוני רסיסים.
"כאילו שפאזל ענקי התפוצץ.
"הוא יקד בזיו טמא ומטפטף לרגע
"פי שלוש מהגודל הרגיל.
אז התכווץ.
" 'מה זה היה?'
סאם התבונן באש הירודה בשמיים.
כדור הארץ. מלחמה גרעינית
ביתרה את כדור הארץ.
כל כישלונות האנושות
הביאו לכיליונה.
אף אחד על מאדים יודע מה קרה
או אם נשאר מישהו.
כל מי שנותרו
הם כמה בני אדם בודדים,
נאחזים בסלע אדום בחלל.
עליכם לזכור,
ברדבורי קרא לעצמו
"מונע העתידים",
לא "נביא העתידים".
כל החלק הזה,
"התקופה האנושית",
מטרתו לשמש כמשל אזהרה.
חקר ה-"איך לא להיות".

English: 
Then there's one last tale of selfishness and the inability to let go in "The Martian".
before we begin the headlong rush toward the most shocking moment in the book:
It reads:
"Earth changed in the black sky
it caught fire.
Part of it seemed to come apart in a million pieces
as if a gigantic jigsaw had exploded
it burned with an unholy, dripping glare for a minute
three times normal size
then dwindled..."
"What was  THAT?"
Sam looked at the green fire in the sky
Earth...
Nuclear war rips Earth apart
all of Humanity's failing have come to a head.
No-one on Mars really knows 
what happened or if there's anyone left.
All that remains are a few lonely humans, clinging to a red rock in space.
But you have to remember, Bradbury called himself a "Preventer of futures", not a predictor of them
This whole section, the "Human Cycle", is meant as a cautionary tale,
an exploration of how not to be.

English: 
It's intended as a mirror for our flaws
so that we might be better.
and it's that note that we'll end on next time as we explore the book, "the New Martian Chronicle"
in "The Million Year Picnic"

iw: 
מטרתו לשקף לנו כראי
את הפגמים שבנו,
כך שאולי נשפר את עצמנו.
ובנימה זו נסיים פעם הבאה,
כשנחקור את חלקו האחרון
של הספר,
"רשימות חדשות מן המאדים",
בסיפור
"פיקניק מיליון השנים".
תורגם ע"י
Dr_Ellert
בצער רב רק פרנהייט 451
תורגם לעברית
רוב יצירותיו לא ראו אור בעברית
