Fina Birulés és professora de filosofia a la 
Universitat de Barcelona i ha centrat la seva
tasca investigadora, entre altres, 
en qüestions de teoria feminista
 i en l'estudi de la producció
 filosòfica femenina.
En 2014 això ha donat lloc al llibre
"Entreactes. Entorn del pensament, 
la política i el feminisme" dins de la col·lecció
Tinta Fèmina d'Edicions Trabucaire
(És un) Intent de pensar els nostres temps des 
de perspectives que no són les tradicionals.
Des de la perspectiva filosòfica que té a veure amb
 la perspectiva política però que té a veure més
més amb les xarxes conceptuals que
fem servir i, de vegades, barregem.
Quan parlem de llibertat no sabem
 si parlem de llibertat o igualtat.
Aleshores, es tracta d'intentar veure que
 han pensat les filòsofes del segle XX
que ens pugi servir
 també a nosaltres.
El llibre de Birulés es compon de dues parts: 
la primera es titula “De com repensar la llibertat política”
 i la segona “La tradició 
filosòfica i les filosofies”.
A la primera part es posen en qüestió les 
polítiques de la identitat i la categoria de dona
 i es repensen els discursos de la igualtat i la llibertat
política en una època de retrocessos en drets.
Un dels temes que el feminisme planteja i que 
potser es reprèn ara amb un altres termes és que
no és el mateix la igualtat
que la llibertat.
 O no és el mateix, si volguéssim dir,
 la llibertat que la diferència.
Si pensem en els eslògans 
que porten els partits polítics
 quan volen ser feministes acostumen
 a dir “per la igualtat en la diferència”.
Jo que sóc de filosofia i treballe en l'àmbit
conceptual és una contraposició molt estranya
perquè el contrari d'igualtat és desigualtat
i el contrari de diferència és identitat
 i hem fet una barreja.
Però és una barreja que implica un problema
important i és que en tot l'àmbit de la política
 hi han de jugar essencialment les dues
categories perquè la igualtat té a veure
amb les lleis la igualtat davant de la llei.
 I la llibertat té a veure amb la capacitat
de diferenciar-se, de singularitzar-se”.
Birulés també analitza què aporta la teoria queer
al feminisme com a sistema de pensament.
Aquest moviment dels últims temps crític amb
el feminisme dels anys setanta potser perquè
hi ha una part important que s'ha institucionalitzat,
que ha esdevingut gairebé un feminisme d'estat.
Està intentant fer una cosa similar que
consisteix gairebé en pensar el masculí.
És  a dir autores com la Beatriz Preciado i altres
a partir de la categoria de gènere estan qüestionant
 i ocupant el masculí amb un intent de repensar
tot plegat l'heteronormativitat de la tradició.
 I fins i tot, podriem dir, portant fins a l'extrem una
de les tesis de, diria de la Judith Butler però també
hi ha altra gent que les ha defensat, que la
primera opressió ve per la heteronormativitat
 i no pas per l'opressió de les dones.
El feminisme havia posat primer l'opressió de les
dones i després les altres opressions com a derivades i,
en canvi, aquest gir del, diguem-ne, moviment queer,
perquè clar hi ha diferències entre els enfocs,
però per generalitzar una mica, ha posat com a
primer opressió o repressió la normal heterosexual
Birulés dedica la segona part del llibre
a pensadores femenines del segle XX
no necessàriament feministes però que han influït
en aquest moviment i també en el pensament femení.
De fet n'hi ha dos que sí que són feministes
la Simone de Beauvoir i la Françoise Collin
que va morir l'any passat em sembla.
Tant l'una com l'altra van ser feministes i feministes
importants a la seva època amb orientacions
 una mica diferents. La resta són
pròpiament, hi són perquè són filòsofes
 i que a mi m'han interessat, però no només perquè
a mi m'han interessat sinó perquè crec que,
 tot i no ser feministes, tenien plena consciència
del problema de les dones i que el patien si estaven
com a úniques dones des de la universitat. El que
m'interessa és com han enriquit el pensament femení.
Com la lectura d'elles ha servit per al pensament
feminista i no només el pensament feminista,
 per posar un exemple. La que ara
està molt de moda, la Hannah Arendt
no tenia res de feminista, tampoc d'antifeminista,
però en canvi ha influït moltíssim
en el feminisme dels noranta
i de principis del segle XXI.
La lectura d'unes autores no feministes
han servit per repensar la política.
Per exemple, l'Arendt posa en el centre la qüestió
de la llibertat com a diferent de la igualtat,
no perquè exclogui la igualtat
sinó perquè  no és el mateix.
 Una altra que ha influït molt és la 
Simone Weil, la pensadora francesa,
ha influït molt en el pensament
de la diferència sexual
Birulés signa un llibre que s'esdevé una lectura
d'interés per qui s'ocupi i es preocupi
de la qüestió de l'exclusió de les dones
per motius de gènere i del feminisme
com a moviment social que treballa
per la seva emancipació.
