Gondolatok a fakó kék pöttyről
Írta és olvasta Carl Sagan
Képzeljük el újra azt a fakó kék pöttyöt
Nézzük meg alaposan képzeletünkben.
Nézzük jó hosszasan, majd próbáljuk elképzelni,
hogy isten az egész Univerzumot annak
a tizenegynéhánymillió faj egyikének teremtette.
ami ezt a porszemet lakja.
Menjünk egy lépéssel tovább -
képzeld el, hogy minden eme faj
 egy kis darabjának lett teremtve,
vagy egy nemének, vagy etnikai,
vallási alcsoportjának.
Ha mindezt nem találod valószínűtlennek
válassz egy másik pöttyöt.
Képzeld azt,
hogy egy másik intelligens életforma él rajta
és ők is nagyra tartanak valami istenséget
aki kifejezetten nekik teremtette a világot.
Mennyire tudod komolyan venni
az ő állításukat?
Őseink a szabadban éltek.
Úgy ismerték az éjszakai eget,
mint mi a kedvenc TV műsorunkat.
A Nap, a Hold, a csillagok és bolygók
mind keleten keltek és nyugaton nyugodtak.
A fejük fölötti égitestek mozgása
nem csupán valami figyelemelterelés volt.
Vadászó-gyűjtögetőknek és földművelőknek
az égbolt ismerete egyaránt élet és halál kérdése volt.
Milyen szerencsés, hogy a Nap,
a Hold, a bolygók és csillagok
mind valamilyen elegánsan beállított égi gépezet részei!
Látszólag nem véletlen műve!
Okkal lettek odarakva - hogy nekünk jó legyen!
Ki más hasznára?
Mégis mi egyéb célt szolgálnának?
És ha a fények és csillagok
körülöttünk kelnek és nyugodnak,
akkor ez nem bizonyíték,
hogy mi vagyunk a világ közepe?
Ezek az égitestek, amik
oly egyértelműen földöntúli erőkkel bírnak
- különösen a Nap,
aminek fényétől és melegétől függünk,
köröznek minket,
mint királyuknak hízelgő udvaroncok.
Ha eddig nem is gondoltuk magunkat különlegesnek
az ég legalapvetőbb vizsgálata arra mutat.
Az Univerzum látszólag embereknek van tervezve.
Nehéz ezeken a bizonyítékokon eltűnődni anélkül,
hogy feltörő büszkeség, önmegerősítés töltene el minket.
Az egész Univerzum nekünk készült?!
Hű! Mi aztán valamik vagyunk!
Az égbolt
naponkénti megfigyelésével is belénk itatott
önelégítő fontosságunk demonstrációja
a földközpontúság becsapó ötletét kultúrák közti igazsággá tette.
Beleépült a nyelvbe, iskoláinkban tanítottuk,
irodalmi műveink és szent írásaink részét képezte.
E gondolkodástól eltérőket elkedvtelenítettek..
Néha kínzással és halállal..
Nem csoda, hogy történelmünk túlnyomó
részében senki nem kérdőjelezte.
Arisztotelész, Plátó, Szent Augusztin, Aquinói Szent Tamás
és az elmúlt több ezer év összes kultúrájának
majdnem összes nagy tudósa és gondolkodója
egészen a 17. századig mind beadták derekuk
ennek az önámításnak.
Egyesek azon foglalatoskodtak, hogy kiderítsék
a Nap, a Hold, a csillagok és bolygók
pontosan miként is lehetnek ily fondorlatosan
több tökéletesen átlátszó kristálygömbbe zárva,
ami megmagyarázná az égitestek összetett mozgását,
mit generációk csillagászai ragyogóan megírtak.
Akárhány király, pápa, filozófus, tudós
és költő ragaszkodott az ellenkezőjéhez
a Föld azokban az évezredekben is
makacsul keringett a Nap körül.
Elképzelhetjük ahogy egy undok
földönkívüli megfigyelő
a fajunkat tanulmányozza ezekben a korokban,
ahogy izgatottan csacsogjuk:
"Az univerzum értünk lett teremtve!
Mi vagyunk a középpont!
Minden nekünk lett iderakva!"
Ők pedig levonják a következtetést,
hogy tettetésünk elképesztő,
törekvéseink szánalmasak..
Ez minden bizonnyal az idióták bolygója..
De egy ilyen ítélet túl könyörtelen.
A tőlünk telhető legjobbat hoztuk.
A mindennapi látszólagosságok és..
titkos reményeink közt van egy szerencsétlen egybeesés.
Általában nem vagyunk túl kritikusak,
ha olyan bizonyíték kerül elénk,
ami igazolni látszik előítéleteinket.
Filozófia és vallás arra figyelmeztetett,
hogy az istenek (vagy isten) nálunk sokkal hatalmasabbak,
féltékenyek kiváltságaikra
és előszeretettel sújtanak le az arrogáns emberekre.
Ugyanakkor ezeknek a tanításoknak fogalmuk sem volt,
hogy világnézetük mekkora csalás és illúzió.
Számtalan más ötlet, ami megpróbált minket
kitaszítani a kozmikus színpad közepéről
szintén áthidalhatatlan ellenállásba ütközött:
úgy néz ki ragaszkodunk ahhoz,
hogy kivételesek legyünk..
Nem tetteink és munkánk miatt,
hanem születésünk lévén.
Egyszerűen mert embernek születtünk
a Föld nevű bolygón.
Úgy is nevezhetnénk, hogy az antropocentrikus,
azaz emberközpontú tévhit.
E tévhit közel betetőzött azzal az elképzeléssel,
hogy isten képében teremtődtünk.
Az egész Univerzum teremtője és uralkodója
pontosan úgy néz ki mint én!
Nahát, micsoda egybeesés!
Milyen kényelmes és megnyugtató!
Az I.E. 6. századi görög filozófus, Xenophanész,
megértette ebben a meglátásban bújó arroganciát
és a következőt mondta:
"Az etiópok feketének és széles orrúnak tartják isteneik,
a thrákok azt mondják kék szeműek és vörös hajúak.
Igen, és ha az ökrök és lovak
vagy oroszlánoknak lenne kezük
és tudnának festeni kezeikkel, mint az ember,
akkor a lovak lovak mintájára festenék isteneiket
és ökrök ökrök képére."
A Föld és a galaxisok és csillagok közti
óriási távolság azt jelenti,
hogy minden amit az űrben látunk a múltban van.
Egyes fények a Föld születése előttről pislákolnak.
Teleszkópjaink időgépek.
Réges rég, mikor egy korai galaxis
elkezdett fényt önteni az őt körülölelő sötétbe
egy tanú sem tudhatta, hogy
évmilliárdokkal később valami távoli kő és fémhalom,
jég és szerves molekulák összeállnak,
hogy megalkossanak egy Föld nevű helyet.
Vagy hogy itt élet emelkedik fel,
gondolkodó lények fejlődnek ki,
kik egy nap foglyul ejtik annak a
galaktikus fénynek egy apró darabját
és megpróbálják megfejteni,
hogy vajon mi küldte útjára.
És azután, hogy a Föld elpusztul,
úgy ötmilliárd év múlva..
Azután, hogy ropogósra sül,
vagy akár el is nyeli a Nap
lesznek még születőben más világok
és csillagok és galaxisok
és semmit sem tudnak majd arról a helyről,
mit egyszer Földnek hívtak.
Azok az űrbeli világok megszámlálhatatlanabbak,
mint a Föld összes tengerpartjának homokszemei.
Ezen világok mindegyike éppoly valódi,
mint miénk.
Mindegyikben események, történések sorai vannak mozgásban,
melyek befolyásolják jövőjüket.
A tér és idő végtelenjében úszó megszámolhatatlan világ
számtalan pillanatából tevődik össze az Univerzum élete.
Apró bolygónk életének ezen pontjában
egy kritikus keresztútjához érkeztünk.
Amit bolygónkkal teszünk most
az évszázadokon keresztül érezteti hatását
és meghatározza majd leszármazottjaink sorsát.
Nagyon is hatalmunkban áll,
hogy elpusztítsuk civilizációnkat, és talán fajunkat is.
Ha engedünk a babonáknak,
a kapzsiságunknak vagy ostobaságunknak
akkor visszaröpíthetjük bolygónkat
a klasszikus civilizációk és az olasz reneszánsz
közti sötétségnél is feketébb időkbe,
de képesek vagyunk használni
 az együttérzésünket,
intelligenciánkat,
technológiánkat és vagyonunkat,
hogy egy bőséges és jelentőségteljes életet
alakítsunk ki a Föld minden lakójának
és kitoljuk a világról alkotott tudásunk határait..
és hogy útnak eredjünk..
a csillagok felé..
