
English: 
- Oh hey, I didn't see you over there.
How long have you been
waiting in this line?
I've been here for like 15 minutes
and it's fricking freezing out here.
I mean, whose banana you gotta
peel to get into this club?
Well, while we're here I guess
this might not be a bad time
to continue our discussion about cells,
because cells, like nightclubs,
have to be selectively permeable.
They can only work if they let
in the stuff that they need
and they kick out the stuff
that they don't need like trash,
and ridiculously drunk people,
and Justin Bieber fans.
But no matter what stuff it is,
it has to pass through
the cell's membrane.
Some things can pass
really easily into cells
and without a lot of help,
like water or oxygen.
But a lot of other things
that they need like sugar
or other nutrients, or signaling
molecules, or steroids,
well, they can't get in or it
will take a really long time
for them to do it.
Yeah, I can relate.
Today we're gonna be
talking about how substances

Portuguese: 
Olá! Não vi você aí.
Há quanto tempo você está nesta fila?
Estou aqui há 15 minutos e está 
congelando aqui fora.
O que você tem que fazer para
entrar nesta boate?
Bem, já que estamos aqui, acho que é
uma boa hora
de continuar nossa discussão
sobre as células,
pois as células, assim como boates, 
tem que ser seletivamente permeável.
Elas só funcionam se tiverem
as coisas de que precisam,
e elas expulsam as coisas de que
elas não precisam,
tipo lixo, pessoas bêbadas ridículas
e fans do Justin Bieber,
não importa o que é, deverá passar 
pela membrana celular.
Algumas coisas passam facilmente,
e sem muita ajuda, como água ou oxigênio,
mas muitas
outras coisas que precisam,
como açúcar e outros nutrientes
ou moléculas sinalizadoras ou esteróides,
bem, não conseguem entrar,
ou levará um longo tempo até
que eles façam isso.
Eu sei o que é isso.
(música animada com assobio)
Hoje vamos falar sobre como substâncias
se movem pela membrana celular,

Czech: 
Ahoj! Nevšiml jsem si vás!
Jak dlouho čekáte v téhle frontě?
Já jsem tu asi 15 minut
a je tady hrozná zima.
Jako, co musí člověk udělat,
aby se dostal dovnitř?
No, mezitím, co tu čekáme,
můžeme pokračovat v naší debatě o buňkách,
protože buňky, stejně jako kluby,
jsou výběrově propustné.
Mohou fungovat pouze tehdy,
pokud dovnitř pustí věci, které potřebují
a vykopnou věci, které nepořebují,
jako třeba odpad, ožraly 
a fanoušky Justina Biebera.
Nezáleží o jakou věc se jedná, 
všichni musí projít přes membránu buňky.
Některé látky mohou 
vstupovat do buňky lehce
a nepotřebují příliš pomoci,
třeba voda a kyslík,
ale spousta věcí potřebných pro buňku,
třeba cukr a ostatní živiny,
signální molekuly nebo steroidy
se nemohou dostat dovnitř
nebo by jim to dlouho trvalo.
Můžu potvrdit.
Membránový transport
Dnes budeme mluvit o tom,
jak se pohybují látky skrz buněčné membrány,

Bulgarian: 
O, здравей. Не те видях.
Колко време чакаш на тази опашка?
Аз съм тук от 15 минути и е супер студено.
Колко време се чака да те пуснат в тоя клуб?
Докато сме тук, предполагам не е лош момент
да продължим дискусията ни за клетките.
Защото клетките, както нощните клубове, трябва да имат селективна пропускливост.
Те могат да работят, само ако пускат необходимите им нещата
и изритват нещата, които не им трябват.
Като боклуци и ужасно пияни хора, и Джъстин Бийбър фенове.
Независимо какво е, то трябва да премине през клетъчната мембрана.
Някои неща могат да преминат наистина лесно през клетките,
и без много помощ – като водата или кислорода.
Но много други необходими неща, като захар и други хранителни вещества
или сигнализиращи молекули, или стероиди – те не могат да минат.
Или им отнема наистина много време.
Разбирам ги.
 
Днес ще говорим за това как веществата се движат през клетъчните мембрани,

English: 
move through cell membranes,
what is happening all the time
including right now in
me and right now in you.
And this is vital to all life,
because it's not just how
cells acquire what they need
and get rid of what they don't,
it's also how cells
communicate with one another.
Different materials have different ways
of crossing the cell membrane
and there are basically
two categories of ways:
there's active transport and
there's passive transport.
Passive transport doesn't
require any energy,
which is great because
important things like
oxygen and water can use this
to get into cells really easily.
And they do this through
what we call diffusion.
Let's say I'm finally in this show,
and I'm in the show with my brother John,
some of you know my brother
John and I love him, but...
he is not a big fan of people.
I mean, he likes people,
he doesn't like big crowds,
being part of big crowds, of
people standing nearby him,
breathing on him,
touching him accidentally,
that sort of thing.
Because Johns with me at the show,
we're hanging out with all of
our friends near the stage,
but then he starts moving further
and further from the stage
so he doesn't get a bunch
hipsters invading his space.
That's basically what diffusion is.

Portuguese: 
isso acontece o tempo todo,
está acontecendo agora, 
em mim e em você.
E isso é vital para vida, porque não é só
como as células adquirem
o que precisam e se livram do que
não precisam.
Trata-se também de como células se 
comunicam umas com as outras.
Materiais diferentes têm formas
diferentes de cruzar a membrana,
e há basicamente 2 maneiras:
o transporte ativo e o transporte passivo.
O transporte passivo não requer energia,
o que é incrível
pois coisas importantes como o oxigênio 
e a água podem usá-la
para entrar na célula mais facilmente,
eles fazem isso através do que
chamamos de difusão.
Vamos dizer que eu esteja num show
com o meu irmão João.
Alguns de vocês conhecem o meu irmão,
e eu amo ele,
mas ele, uh, não é muito fã de pessoas.
Quero dizer, ele gosta de gente, mas ele
não gosta de multidão,
ficar numa multidão com
pessoas coladas nele,
respirando em cima dele, tocando nele
sem querer, essas coisas.
João está comigo no show,
fomos com todos os nossos amigos 
para perto do palco,
daí ele começa a se afastar 
cada vez mais do palco,
assim ele não tem um monte de hipsters
invadindo o espaço dele.
A difusão é basicamente isso.

Bulgarian: 
което се случва през цялото време,
включително и в този момент в мен и в теб.
Това е жизненоважно за всичко живо, защото не е важно само как клетките получават
необходимото им и изхвърлят, каквото не им трябва.
Също е важно как клетките комуникират една с друга.
Различните материали имат различни начини да преминават през клетъчната мембрана.
И има основно 2 категории.
Има активен транспорт и пасивен транспорт.
Пасивният транспорт не се нуждае от енергия, което е супер,
защото важните неща като кислорода и водата могат да го използват
и да влязат в клетките наистина лесно.
И те го правят чрез т.нар. дифузия.
Да речем, че най-накрая съм влязъл в клуба и съм вътре с брат ми Джон.
Може би знаеш брат ми Джон. Аз го обичам,
но той не е голям фен на хората.
Имам пред вид, харесва хората, но не обича големи тълпи.
Не обича да е част от големи тълпи от хора, стоящи близо до него,
дишащи в него, докосващи го инцидентно, подобни неща.
Понеже Джон е с мен на концерта,
с всички наши приятели сме отпред близо до сцената.
Но той се отдалечава от сцената към другия край,
така че група хипстери да не му нарушават личното пространство.
Това по същество е дифузията.

Czech: 
cože se děje neustále,
právě teď ve mě a také ve vás.
Tento děj je životně důležitý pro veškerý život, 
protože nejde jen o to, jak buňka získá
to, co potřebuje a vyhodí to, 
co nechce.
Jde také o způsob, 
jakým mezi sebou buňky komunikují.
Různé materiály mají různé 
způsoby jak se dostat přes membránu
a ty se dělí na 2 kategorie.
Máme buď aktivní transport
nebo pasivní transport.
Pasivní transport nevyžaduje
žádnou energii, což je skvělé,
protože toho můžou využít důležité
molekuly, jako je voda a kyslík,
a dostat se do buňky velmi lehce.
Tento děj probíhá na základě difuze.
Představme si, že jsem konečně na tom koncertu
a jsem tam se svým bratrem Johnem.
Někteří z vás znáte mého bratra Johna, 
já ho mám velice rád,
ale on, no, není zrovna společenský typ.
Tedy, má rád lidi, 
ale nemá rád davy,
být součástí davu, 
mačkat se s okolními lidmi,
kteří na něj dýchají, omylem
se ho dotýkají a tak.
Protože je John se mnou,
bavíme se se všemi našimi přáteli
poblíž podia,
ale on se najednou začne oddalovat
víc a víc od podia,
aby mu banda hipstrů přestala
okupovat jeho osobní prostor.
A to je je vlastně podstata difuze.

Bulgarian: 
Ако всеки в клуба беше Джон Грийн,
те щяха да се опитат да застанат на възможно най-голямо разстояние един от друг,
докато в клуба са подредени униформено всички Джон Грийновци.
Когато на кислорода му стане тясно, той си намира места, които не са толкова претъпкани.
и се движи към тези места.
Когато на водата ѝ е тясно, прави същото нещо.
Тя се движи накъдето има по-малко вода.
Когато водата премине през мембрана, това е вид дифузия, наречена осмоза.
Това е как твоите клетки регулират водното съдържание.
Това не се отнася само до самата вода,
която, както вече говорихме, е най-добрия разтворител на земята.
Ще научиш повече за нея в нашия епизод за водата.
Осмозата също работи при разтвори на вода –
като солена вода или захарни разтвори.
Или алкохол. Което е разтвор на етанол и вода.
Ако концентрацията на разтвора е по-висока вътре в клетката,
отколкото вътре, разтворът се нарича хипертоничен.
Като енергийна напитка. Има всичко вкарано вътре.
И ако концентрацията вътре в клетката е по-ниска
от тази отвън, той се нарича хипотоничен.
Което е тъжна версия на хипертоничния.

English: 
If everyone in the club were John Green,
they would try and get as much space
between all of them as possible
until it was a uniform mass
of John Greens throughout the club.
When oxygen gets crowded, it finds places
that are less crowded and
moves into those spaces.
When water gets crowded
it does the same thing,
it moves to where there's less water.
When water does this across a membrane,
it's a kind of diffusion called osmosis.
This is how your cells
regulate their water content.
Not only does this apply to water itself
which, as we've discussed,
is the world's best solvent.
You're gonna learn more about
water in our water episode.
It also works with water that
contains dissolved materials
or solutions, like solutions of salt water
or solutions of sugar water or booze,
which is just a solution
of ethanol and water.
If the concentration
of a solution is higher
inside of a cell than it
is outside of the cell,
then that solution is called hypertonic.
Like power thirst, it's got
everything packed into it.
And if the concentration
inside of the cell is lower
than outside of the cell,
it's called hypotonic.
Which is sort of a sad
version of hypertonic.

Portuguese: 
Se todo mundo de uma boate
fosse João Green,
eles tentariam obter o máximo de espaço
possível entre eles
até que uma massa uniforme de João Green
se formasse por toda boate.
Quando o oxigênio está num lugar lotado, 
ele procura lugares menos cheios e
vai para estes espaços
O mesmo acontece com a água,
ela vai para onde há menos água.
Quando a água atravessa a membrana, temos
um tipo de difusão chamada osmose.
É assim que suas células regulam
o conteúdo de água delas.
Isso não se aplica apenas a água,
já discutimos que é o melhor
solvente do mundo,
você vai aprender mais sobre a água
num episódio sobre ela,
isso também funciona com água que
contém materiais dissolvidos
ou soluções, como água com sal ou
água com açúcar,
ou bebida alcoólica, que é uma solução
de etanol com água.
Se a concentração de uma solução
for mais elevada dentro da célula
do que fora dela, temos uma solução
chamada de hipertônica,
como um energético, ela absorve tudo.
Se a concentração dentro da 
célula for menos elevada
do que fora dela, é chamada hipotônica,
que é uma versão triste da hipertônica.

Czech: 
Pokud by všichni v klubu byly John Green,
snažili by se získat co největší
možný odstup mezi sebou
dokud by nebyla hmota Johnů
v celé klubu rovnoměrně rozložena.
Když je někde plno kyslíku, 
hledá kyslík místo, kde je ho méně
a přesouvá se do těchto míst.
Pokud je někde spousta vody,
udělá stejnou věc.
Přesune se tam, kde je vody méně.
Pokud prochází přes membránu voda,
jedná se o difuzi, která se nazývá osmóza.
To je způsob, jak vaše buňky 
regulují svůj obsah vody.
Toto neplatí jen pro vodu samotnou,
která je, jak jsme si již říkali,
nejlepším rozpouštědlem na Zemi,
více se o vodě můžete dozvědět
v našem díle zabývajícím se vodou.
Stejně dobře to funguje i pro vodu,
která obsahuje ve vodě rozpustné látky
nebo roztoky, jako jsou slaná voda 
nebo sladké roztoky
nebo kořalka, což je vlastně
roztok ethanolu a vody.
Pokud je koncentrace roztoku
vyšší uvnitř buňky než
je mimo buňku,
pak je roztok hypertonický.
A pokud je koncentrace 
uvnitř buňky nižší než je
koncentrace mimo buňku, 
roztok se nazývá hypotonický.
Což je tak trochu smutnější
verze hypertonického roztoku.

Bulgarian: 
Като с Чарли Шийн – не искаме лудия, маниакален Чарли Шийн.
Не ни харесва тъжния, депресиран Чарли Шийн.
Искаме Чарли Шийн по средата, който може да ни накара да се смеем.
И това е състоянието, което водната концентрация постоянно търси.
Нарича се изотонична, когато концентрацията е една и съща
от двете страни, отвътре и отвън.
Това се случва в реалния живот. И сега ще го покажем.
Тази ваза е пълна с чиста вода. Имаме също обвивка за наденица,
която е направена от целулоза.
Вътре тук имаме солена вода.
Оцветена е, за да можеш да видиш как се движи през обвивката,
която действа като мембрана.
Тези забързани кадри показват как за няколко часа
солената вода се разтваря в чистата вода.
Тя ще продължи да се просмуква, докато концентрацията на солта във водата
не стане същата отвътре и отвън на мембраната.
Когато водата прави това, опитвайки се да стане изотонична,
тя се движи към концентрационния градиент.
Повечето мои клетки сега са потопени в разтвор,
който има същата концентрация като този вътре в тях. И това е важно.
Например, ако вземеш една от червените ми кръвни клетки
и я сложиш в чаша с чиста вода, това ще е хипертонично.

English: 
So like with Charlie Sheen,
we don't want the crazy,
manic Charlie Sheen and we
don't like the super sad,
depressed Charlie Sheen.
We want the in the middle
Charlie Sheen who can just
make us laugh and be happy.
And that is the state
that water concentrations
are constantly seeking.
It's called Isotonic
when the concentration
is the same on both sides, outside and in.
And this works in real life,
we can actually show it to you.
This vase is full of fresh
water and we also have
a sausage casing, which is
actually made out of cellulose.
And inside of that, we have salt water.
We've dyed it so that you can
see it move through the casing
which is acting as our membrane.
This time-lapse shows how over a few hours
the salt water diffuses
into the pure water.
It will keep diffusing until
the concentration of salt
in the water is the same
inside the membrane as outside.
When water does this,
attempting to become isotonic
it's called moving across
it's concentration gradient.
Most of my cells right now
are bathed in a solution
that has the same concentration
as inside of them,
and this is important.
For example, if you took
one of my red blood cells,
and put it in a glass of pure water,
it would be so hypertonic,
so much stuff would

Portuguese: 
Sabe o ator Charlie Sheen, não queremos
o Charlie Sheen louco e maníaco
e não gostamos do Charlie Sheen super 
triste e depressivo.
Queremos um meio termo dele, que
nos faça rir e nos faça felizes;
e este é o estado que as concentrações
de água estão à procura,
é chamado isotônico quando as
concentrações são as mesmas
dos dois lados, dentro e fora.
Isso funciona na vida real e podemos
mostrar para você.
Este vaso está cheio de água e temos
também esta embalagem para salsicha,
que é feita de celulose,
dentro dela temos água salgada.
Fizemos isso para que veja como ela
se move através da embalagem,
que está funcionando como
nossa membrana.
Este lapso de tempo mostra como ao
longo de algumas horas,
a água salgada se difunde na água pura.
Ela continua se difundindo até que
a concentração de sal na água
seja a mesma tanto dentro quanto fora
da membrana.
Quando a água faz isso, tenta se
tornar isotônica,
movendo-se a favor do gradiente
de concentração.
A maioria das minhas células está 
banhada em uma solução
que tem a mesma concentração dentro delas
e isso é importante.
Por exemplo, se você pegar uma célula
do meu sangue
e colocar num copo d'água, 
seria tão hipertônica,

Czech: 
Takže, stejně jako nechceme šíleného a
bláznivého Charlieho Sheena,
tak taky nechceme strašně smutného a
depresivního Charlieho.
Prostě chceme toho tak akorát Charlieho, 
který nás dokáže rozesmát a udělat šťastnými.
A to je přesně ten stav, 
kterého se voda stále snaží dosáhnout.
Takový stav se nazývá isotonický,
koncentrace jsou v něm stejné
na obou stranách, uvnitř i vně.
A to funguje i v běžném životě,
můžeme si to ukázat.
Tato nádoba je plná čisté vody
a taky tu máme obal od párku,
který je vyroben z celulózy,
a v něm máme slanou vodu.
Tu jsme obarvili, takže můžete vidět, 
jak se roztok pohybuje skrz obal,
který se chová stejně jako naše membrána.
Časosběrné záběry ukazují,
jak během několika hodin,
slaná voda difunduje
do čisté vody.
Bude difundovat stále do té doby,
než bude koncentrace soli ve vodě
stejná uvnitř i vně membrány.
Když toto dělá voda 
s cílem stát se isotonickým roztokem,
nazýváme tento děj pohybem
ve směru koncentračního gradientu.
Většina mých buněk se teď 
koupe v roztoku,
který má stejnou koncentraci jako mají 
buňky uvnitř a to je důležité.
Například, pokud vezmete
jednu moji červenou krvinku
a dáte ji do skleničky s čistou vodou, 
bude to tak hypertonické prostředí,

Czech: 
to množství věcí uvnitř buňky oproti tomu,
kolik toho je vně, povede k tomu,
že voda se nahrne do červené krvinky
a ta v důsledku toho doslova exploduje.
No, a to nechceme.
Ale pokud by koncentrace mojí 
krevní plasmy byla příliš vysoká
všechna voda by opustila mojí krvinku,
ta by se scvrkla a byla by k ničemu.
A to je důvod proč vaše ledviny
neustále pracují na regulaci
koncentrace vaší krevní plasmy, 
aby ji udržely isotonickou.
Voda tedy může procházet 
buněčnou membránou bez pomoci,
ale není to zase až tak jednoduché.
V minulém díle jsme si říkali, že
buněčné membrány jsou
tvořeny fosfolipidy;
a fosfolipidová dvojvrstva je hydrofilní, 
nebo-li vodomilná zvenku a
hydrofobní, 
nebo-li vodunesnášející uvnitř.
Takže voda se těžko dostává
přes tyto vrstvy,
protože se zasekne 
v nepolárním hydrofobním jádře.
A právě tady vstupují do hry
membránové proteiny.
Umožňují průchod věcí jako
je voda a ionty bez užití energie.
Tvoří kanál skrz membránu
a uvnitř jsou kanály hydrofilní,
což protáhne vodu skrz kanál.
Proteiny, které jsou specializované
na transport vody, jsou akvaporiny.
Skrz každý mohou projít 
3 miliardy molekul vody za sekundu.
Chce se mi čůrat už jen z toho,
že na to pomyslím.

Portuguese: 
haveria muita coisa dentro da célula
comparado com o lado de fora dela
que a água entraria na célula do sangue 
até ela explodir literalmente.
Então, não queremos isso.
Mas se a concentração do meu plasma
sanguíneo fosse tão elevada
toda a água sairia da minha célula e ela
murcharia e se tornaria inútil.
É por isso que os seus rins
trabalham sem parar
regulando a concentração do seu plasma
sanguíneo para mantê-lo isotônico.
A água pode permear a membrana celular 
sem nenhuma ajuda,
mas isso não é fácil.
Como discutimos no último episódio,
as membranas celulares são
feitas de fosfolipídios;
e a bicamada fosfolipídica é hidrofílica, 
absorve a água do lado de fora,
e hidrofóbica, não absorve a 
água do lado de dentro.
Logo, moléculas de água tem dificuldade
de atravessar essas camadas
porque elas ficam presas no núcleo 
hidrofóbico não polar.
É aqui que entram as proteínas de canal.
Permitem a passagem de coisas como
água e íons sem usar nenhuma energia.
Elas atravessam de fora a fora a
membrana,
e dentro têm canais hidrofílicos,
que atraem a água.
As proteínas que são específicas para a 
canalizar água são chamadas aquaporianas
Cada uma pode passar 3 bilhões de 
moléculas de água por segundo.

English: 
be in the cell compared
to outside the cell,
that water would rush
into the red blood cell
and it would literally
explode. So we don't want that.
But if the concentration of
my blood plasma were too high,
all the water would rush out of my cell
and it would shrivel up and be useless.
And that's why your kidneys
are constantly on the job,
regulating the concentration
of your blood plasma
to keep it isotonic.
Now water can permeate the
cell membrane without any help,
but it's not actually particularly easy.
As we discussed in the last episode,
cell membranes are made
out of phospholipids.
And the phospholipid
bilayer is hydrophilic,
or water loving on the outside,
and hydrophobic, or water
hating on the inside.
So water molecules have a hard time
passing through these layers,
because they get stuck
at the nonpolar hydrophobic core.
That is where the
channel proteins come in.
They allow passage of
stuff like water and ions
without using any energy.
They straddle the width of
the membrane and inside,
they have channels that are hydrophilic,
which draws the water through.
The proteins that are
specifically for channeling water
are called aquaporins.
Each one can pass 3 billion
water molecules a second.

Bulgarian: 
Толкова много неща ще са в клетката, в сравнение с извън нея,
че водата ще се врутне вътре в клетката и тя ще експлоадира.
Ние не искаме това.
Ако концентрацията на кръвната ми плазма е твърде висока,
всичката вода ще се втурне навън от клетката ми и  тя ще се сбръчка и стане безполезна.
Затова бъбреците ти постоянно се трудят
да поддържат концентрацията на кръвната плазма изотонична.
Водата може да се просмука през клетъчна мембрана без помощ,
но всъщност не е съвсем лесно.
Както казахме в последния епизод,
клетъчните мембрани са направени от фосфолипиди.
Фосфолипидният бислой е хидрофилен за водата отвън
и хидрофобен отвътре.
Водните молекули са затруднени да преминат през тези слоеве,
защото се спират в неполярния хидрофобен център.
Тогава се появяват тунелните протеини.
Те позволяват преминаването на неща като вода и йони без да се използва енергия.
Те са разкрачени на ширината на мембраната
и въре имат хидрофилни тунели,
които привличат водата навътре.
Протеините специализирани в отвеждане на вода се наричат аквапорини.
Всеки може да прекара 3 милиарда водни молекули за секунда.

Czech: 
Látky jako jsou kyslík a voda,
které buňka potřebuje neustále,
se mohou do buňky dostat
aniž by byla potřeba dodat energii.
Většina chemických látek ale musí
využívat aktivní transport.
Ten je obzvlášť užitečný
pokud chcete
přesunout něco proti 
koncentračnímu spádu -
tedy z nižší koncentrace
do místa s koncentrací vyšší.
Tak, jsme zpátky na našem koncertu 
a já jsem stále s Johnem,
který se pořád straní společnosti,
ale po pivu a půl a hádce o tom, 
kdo je nejlepším Doktorem Who,
se chci vrátit ke svým přátelům
skrz celý nacpaný bar.
Transportuji se tedy proti
koncentračnímu spádu lidí,
musím vynaložit spoustu
energie na vyhýbání se ušlapání
a prodírání se davem.
Což je vysokoenergetický transport.
V buňce se k získání energie,
která je potřebná téměř ke všemu,
což zahrnuje i pohyb molekul
špatným směrem proti jejich
koncentračnímu gradientu,
využívá ATP.
ATP, adenosintrifosfát.
Měli byste si to přeříkat tolikrát,
dokud vám to nezamotá jazyk,

English: 
Makes me have to pee
just thinking about it.
Things like oxygen and water,
that cells need constantly,
they can get into the cell
without any energy necessary.
But most chemicals, they use
what's called active transport.
This is especially useful
if you wanna move something
in the opposite direction of
it's concentration gradient,
from a low concentration
to a high concentration.
So say we're back at that
show, and I'm keeping company
with John, whose being all
antisocial in his polite
and charming way.
But after half a beer and an
argument about who's the best
Doctor Who, I wanna get back to my friends
across the crowded bar.
So I transport myself against
the concentration gradient
of humans, spending a lot of
energy dodging stomping feet,
throwing an elbow to get to them.
That is high energy transport.
In a cell getting the energy necessary
to do pretty much anything,
including moving something
at the wrong direction across
it's concentration gradient
requires ATP.
ATP, Adenosine Tri-phosphate.
You just wanna replay
that over and over again
until it just rolls off the tongue

Bulgarian: 
Само от мисълта за това ми се приходи по малка нужда.
Неща, от които клетките имат нужда постоянно –  като кислород и вода,
могат да влизат в клетката без разход на енергия.
Повечето вещества обаче използват активния транспорт.
Това е особено удобно, ако искаш
да преместиш нещо в обратната посока на концентрационния градиент:
от ниска концентрация към висока концентрация.
Да речем, че сме обратно на концерта и правя компания на Джон,
който е антисоциален по своя мил и очарователен начин,
но след половин бира и спор за това кой е най-добрия Д-р Кой,
искам да се върна при приятелите си в другия край на претъпкания бар.
Транспортирам се срещу концентрационния градиент на хората,
като изразходвам много енергия, отбягвайки настъпвания,
ръчкайки с лакти, за да стигна до тях.
Това е високоенергиен транспорт.
В една клетка получаването на енергията, необходима за общо взето всичко,
включително преместването на нещо в грешната посока
към концентрационния градиент, изисква АТФ.
АТФ, аденозинтрифосфат.
Просто искаш да си го повтаряш в главата отново и отново,
докато не го пееш,

Portuguese: 
Me dá vontade de fazer xixi 
só de pensar nisso.
Coisas como oxigênio e água, que
células precisam constantemente,
conseguem entrar na célula sem
nenhum tipo de energia necessária,
mas a maioria dos produtos químicos usam 
o que é chamado de transporte ativo.
Isso é muito útil se você quiser
mover alguma coisa na direção oposta
do gradiente de concentração
do menos concentrado para o
mais concentrado.
Vamos voltar ao show, eu estou fazendo
companhia para o João,
que é anti-social de forma educada
e encantadora,
mas depois de meia cerveja e uma discussão
sobre quem é o melhor Doctor Who,
quero voltar para os meus amigos que estão
do outro lado do bar lotado.
Logo, estou indo contra a concentração de
gradiente de pessoas,
gastando muita energia evitando pisadas,
e dando cotoveladas para alcançá-los.
Esse é um transporte de alta energia.
Numa célula, a energia necessária para
fazer praticamente tudo,
incluindo mover alguma coisa na 
direção errada
através do gradiente de concentração,
vem do ATP.
ATP, adenosina trifosfato.
Você fica com vontade de repetir isso
até que a sua língua enrole,

Bulgarian: 
защото е един от най-важните химикали,
за които някога ще чуеш изобщо.
Аденозинтрифосфат, АТФ.
Ако нашите тела бяха Америка, АТФ щеше да е кредитните карти.
Толкова важна форма на информационна валута е,
че ще направим отделен епизод за него, който ще е тук, когато е готов.
А, това беше грешната посока,
но ще е тук, като е готово.
Ето какво трябва да знаеш засега.
Когато на една клетка ѝ трябва активен транспорт, трябва да плати такса
под формата на АТФ на транспортния протеин.
Особено важнен вид транспортен протеин
е калиево-натриевата помпа.
Повечето клетки ги имат, но те са важни най-вече за
клетки, които изразходват много енергия, като мускулните и мозъчните клетки.
 
А! Биолография. Това е любимата ми част от шоуто.
Калиево-натриевата помпа е открита през 1950-те
от даткси лекар с името Йенс Кристиан Скоу,
който е изучавал как анестетиците работят върху мембраните.

English: 
because it's one of the
most important chemicals
that you will ever, ever, ever hear about.
Adenosine tri-phosphate, ATP.
If our bodies were America,
ATP would be credit cards.
It's such an important form
of information currency
that we're going to do an entire
separate episode about it,
which will be here.
I was going to the wrong
direction, but it will be here
when we've done it.
But for now, here's what you need to know.
When a cell requires active transport,
it basically has to pay
a fee in the form of ATP,
to a transport protein.
A particularly important
kind of fricking sweet
transport protein is called
the sodium-potassium pump.
Most cells have them, but
they're especially vital
to cells that need lots of energy,
like muscle cells and brain cells.
Oh Biolography, it's my
favorite part of this show.
The sodium-potassium pump
was discovered in the 1950's
by a Danish medical doctor
named Jens Christian Skou,
who was studying how
anesthetics work on membranes.

Czech: 
protože se jedná o jednu
z nejdůležitějších sloučenin
o které jste kdy slyšeli.
Adenosintrifosfát. ATP.
Pokud by naše těla byla Amerika,
pak by ATP představoval kreditky.
Jedná se o velmi důležitou formu
informačního platidla,
takže mu bude věnován celý jeden díl,
který tu také najdete.
Nu, trochu jsem se netrefil,
ale bude tady, až ho uděláme.
Pro teď potřebujete vědět toto.
Když buňka vyžaduje aktivní transport, 
musí zjednodušeně zaplatit poplatek,
transportnímu proteinu ve formě ATP.
Obzvlášť důležitým druhem 
transportního proteinu
sodno-draselná pumpa.
Má je většina buňek, ale
nejdůležitější jsou v buňkách,
které potřebují hodně energie - 
svalové buňky a mozkové buňky.
Biolohistorie
Áá! Biolohistorie, moje
neoblíbenější část pořadu!
Sodno-draselná pumpa byla objevena
v padesátých letech 20. stol.
dánským lékařem, který se
jmenoval Jens Christian Skou,
a studoval účinky
anestetik na membrány.

Portuguese: 
porque é um dos produtos
químicos mais importantes
de que você irá ouvir falar.
Adenosina trifosfato. ATP.
Se os nossos corpos fossem a América,
o ATP seria nosso cartão de crédito.
É um tipo muito importante de
moeda celular,
que faremos um episódio separado
sobre isso, que estará aqui.
Fui na direção errada,
mas estará aqui quando terminarmos.
Por enquanto, você precisa saber
que quando uma célula requer transporte
ativo, ela precisa pagar uma taxa,
na forma de ATP, para uma 
proteína de transporte.
Um tipo particularmente importante
de proteína de transporte
é chamado de bomba de sódio e potássio.
A maioria das células têm elas, mas elas
são vitais especialmente para as células
que precisam de muita energia, como as 
células do músculo e do cérebro.
(música instrumental de piano)
Ah! Biolografia, a minha parte 
favorita do show.
A bomba de sódio e potássio foi 
descoberta nos anos 50
por um médico dinamarquês chamado
Jens Christian Skou,
que estudava como os anestésicos
funcionavam nas membranas.

Czech: 
Všiml si, že v buněčné 
membráně je protein,
který může pumpovat sodík z buňky.
Toto pozoroval na nervech krabů,
protože krabí nervy jsou obrovské 
v porovnání s lidskými,
také se snáze pitvají a zkoumají.
Ale protože krabi jsou malí,
potřeboval jich velké množství.
Domluvil se tedy s místním 
rybářem a během let
prostudoval téměř 25 000 krabů,
přičemž každého z nich musel uvařit,
aby mohl studovat jejich nervová vlákna.
Své poznatky ohledně sodno-draselné 
pumpy publikoval v roce 1957
a mezitím se stal známým 
kvůli výraznému pachu, který plnil chodby
fyziologického ústavu univerzity,
na které pracoval.
40 let po tomto objevu dostal Sku
Nobelovu cenu v oblasti chemie.
A tady je to, co zjistil.
Ukázalo se, že tyto pumpy pracují
proti 2 gradientům zároveň ve stejný čas.
Prvním je koncentrační gradient
a druhým je elektrochemický gradient.
To je rozdíl mezi nábojem
na obou stranách membrány.
Buňky, jako třeba nervové buňky 
v našem mozku, mají

English: 
He noticed that there was
a protein in cell membranes
that could pump sodium out of a cell.
And the way he got to know
this pump was by studying
the nerves of crabs,
because crab nerves are huge
compared to human's nerves and are easier
to dissect and observe.
But crabs are still small,
so he needed a lot of them.
He struck a deal with the local
fishermen and over the years
studied approximately 25,000
crabs, each of which he boiled
to study their fresh nerve fibers.
He published his findings
on the sodium-potassium pump
in 1957, and in the meantime became known
for the distinct odor
that filled the halls of
The Department of
Physiology at the university
where he worked.
40 years after making his
discovery, Skou was awarded
the Nobel Prize in chemistry.
And heres what he taught us.
Turns out these pumps worked against
two gradients at the same time.
One is the concentration gradient,
and the other is the
electrochemical gradient.
That's the difference in electrical charge
on either side of the cell's membrane.
So the nerve cells that Skou
was studying, like nerve cells

Portuguese: 
Ele percebeu que tinha uma proteína na
membrana celular
que bombeava sódio para fora da célula
ele descobriu essa bomba estudando
os nervos de caranguejos,
pois os nervos dos caranguejos são enormes
comparados aos dos humanos
e são mais fáceis de dissecar e observar.
Mas os caranguejos são pequenos, logo
ele precisava de muitos deles.
Ele fechou um acordo com um pescador
local, ao longo dos anos
ele estudou aproximadamente 25,000
caranguejos, ele ferveu cada um deles
para estudar as fibras nervosas.
Ele publicou sua descoberta da bomba
de sódio e potássio em 1957,
entretanto, ele ficou conhecido pelo odor
distinto que deixava nos corredores
do departamento de fisiologia da
universidade em que trabalhava.
40 anos após a sua descoberta, Skou ganhou
o Prêmio Nobel de Química.
Eis o que ele nos ensinou.
Essas bombas funcionam contra
2 gradientes ao mesmo tempo.
1 é o gradiente de concentração
e o outro é o gradiente eletroquímico.
Esta é a diferença na carga elétrica nos 
dois lados da membrana celular.
As células que Skou estava estudando, como
as células nervosas do nosso cérebro

Bulgarian: 
Забелязал е, че има протеин в клетъчната мембрана,
който може да изпомпва натрия от клетката.
Натъкнал се е на помпата, докато изучавал нервите на раци,
защото техните нерви са грамадни, сравнени с човешките.
И са по лесни за дисекция и наблюдение.
Раците все пак са малки, затова се нуждаел от много.
Имал е договор с местен рибар и през годините
е проучил около 25 000 рака, всеки от които той сварявал,
за да изучи пресните нервни влакна.
Публикувал е откритията си за калиево-натриевата помпа през 1957.
Междувременно става известен с натрапчивата миризма, която изпълвала коридорите
на катедрата по физиология в университета, където работил.
40 години след откритието, Скоу получава Нобелова награда за химия.
И ето какво ни е научил.
Излиза че тези помпи работят срещу 2 градиента едновременно.
Първият е концентрационният градиент
и другият е електрохимичният градиент.
Това е разликата между електрическия заряд от двете страни на клетъчната мембрана.
Тогава нашите клетки, които Скоу е изучавал, като нервните клетки в мозъка,

English: 
in your brain, typically
have a negative charge inside
relative to the outside.
They also usually have a low concentration
of sodium ions inside.
The pump works against
both of these conditions.
Collecting three positively
charged sodium ions
and pushing them out into
the positively charged
sodium ion rich environment.
To get the energy to do this,
the protein pump breaks up
a molecule of ATP.
ATP, adenosine tri-phosphate,
an adenosine molecule with
three phosphate groups attached to it.
So an ATP connects with the protein pump,
an enzyme breaks the covalent bond on
one of those phosphates in a
burst of excitement and energy.
The split releases enough energy to change
the shape of the pump,
so that it opens outward,
and releases three sodium ions.
This new shape also makes it
a good fit for potassium ions
that are outside the cell, so
the pump lets two of those in.
So what you end up with is a
nerve cell that is literally
and metaphorically charged.
It has all those sodium
ions waiting outside
with this intense desire
to get inside of the cell,
and when something
triggers the nerve cell,
it lets all of those in.
And that gives the nerve cell a bunch of

Bulgarian: 
обичайно имат релативно отрицателен заряд вътре спрямо вън.
Също вътре обикновено имат ниска концентрация на натриеви йони.
Помпата работи срещу тези две условия,
като събира 3 положително заредени натриеви йона
и ги избутва в положително заредената среда, богата на натриеви йони.
За да има енегия за това, протеиновата помпа разкъсва молекула АТФ.
Аденозинтрифосфат, аденозинова молекула
с три фосфатни групи, закрепени за нея.
Когато АТФ се свърже с протеиновата помпа,
ензим разкъсва ковалентната връзка
на един от тези фосфати в изблик на въодушевление и енергия.
Разкъсването отделя достатъчно енергия, за да промени формата на помпата,
така че да се отвори навън и да изпусне 3 натриеви йони.
Тази нова форма също я прави подходяща за калиеви йони
извън клетката и помпата пуска 2 такива вътре.
Това, което се получава накрая е нервна клетка,
която е буквално и метафорично заредена.
Отвън са всички тези натриеви йони, очакващи с голямо желание
да влязат в клетката. Когато нещо провокира нервната клетка,
ги пуска всички навътре.
Това дава на нервната клетка електрохимична енергия,

Czech: 
negativní náboj uvnitř
vzhledem k vnějšku.
Mají také nízkou koncentraci
sodíkových iontů uvnitř.
Pumpa tedy pracuje 
proti oběma těmto stavům,
sebere 3 pozitivně nabité
sodíkové ionty
a vytlačí je do pozitivně nabitého,
na sodíkové ionty bohatého prostředí.
Aby toto proteinová pumpa mohla 
udělat, musí získat energii rozštěpením ATP.
ATP, adenosintrifosfát, 
adenosinová molekula
s navázanými třemi 
fosfátovými skupinami
Když se ATP napojí na proteinovou pumpu
a enzym rozštěpí kovalentní vazbu
mezi jedním z fosfátů,
která je nabitá energií.
Odštěpení fosfátu uvolní dostatek
energie potřebný ke změně tvaru pumpy,
ta se se otevře směrem ven
a uvolní 3 sodíkové ionty.
Do tohoto nového tvaru
dobře zapadnou i draselné ionty,
které jsou mimo buňku, 
takže 2 z nich pumpa pustí dovnitř.
Nakonec dostanete nervovou buňku,
která je nabitá.
Venku se nachází sodíkové ionty
toužící po tom
dostat se do buňky a když něco
spustí nervovou buňku,
dostanou se všechny dovnitř.
A toto dodává nervové buňce
spoustu elektrochemické energie,

Portuguese: 
normalmente possuem uma carga negativa na
parte interna em relação à externa.
Elas também possuem uma baixa concentração
de íons de sódio na parte interna.
A bomba funciona contra 
essas duas condições,
coletando 3 íons de sódio
carregados positivamente,
liberando eles em um ambiente rico
em íons de sódio positivos.
Para conseguir energia para isso, a bomba
de proteína quebra uma molécula de ATP.
ATP, adenosina trifosfato, uma
molécula de adenosina
ligada a 3 grupos de fosfato.
Quando o ATP se conecta à bomba
de proteína,
uma enzima quebra a ligação covalente
de um dos fosfatos, causando uma explosão
de energia.
A divisão libera energia suficiente para
alterar a forma da bomba,
ela se abre do outro lado,
liberando 3 íons de sódio.
Essa nova forma é ideal para
íons de potássio,
que estão do lado de fora da célula,
deixando 2 potássios entrarem.
Por fim, a célula nervosa
fica literalmente e metaforicamente
elétrica.
Tem todos esses íons de sódio do lado de
fora com um desejo imenso
de entrar na célula e quando algo 
desencadeia a célula nervosa,
ela deixa todos eles entrarem.
Isso dá para a célula nervosa muita 
energia eletroquímica,

Czech: 
kterou potom použijeme k tomu, 
abychom mohli cítit,
dotýkat se, přivonět si, 
ochutnat nebo mýt myšlenku.
Je tu ještě jeden způsob,
jak se mohou látky do buňky dostat.
Taky vyžaduje energii, je to tedy
také aktivní transport.
Nazývá se vezikulární transport,
probíhá pomocí vezikulů, což jsou 
malé váčky tvořené fosfolipidy,
stejnými jako jsou v membráně.
Tento typ aktivního transportu
se také nazývá cytóza,
slovo řeckého původu.
Když vezikuly transportují 
materiál z buňky ven
nazývá se děj exocytóza.
Skvělým příkladem je něco,
co se děje ve vašem mozku právě teď.
Vaše nervové buňky
uvolňují neurotransmitery.
Určitě jste slyšeli o neurotransmiterech,
jsou velice důležité,
pomáhají vám mít různé pocity;
jsou jako dopamin a serotonin.
Poté, co jsou neurotransmitery
syntetizovány a zabaleny do vezikulů,
jsou transportovány směrem
k buněčné membráně.
Po dosažení membrány se dvojvrstva
přestaví taky, aby mohlo dojít ke splynutí
a neurotransmiter se uvolní
a v tu chvíli vím, kde jsem nechal svoje klíče!
Teď si přehrajeme tenhle
proces pozpátku a uvidíte
jak se materiál dostává do buňky
a to je endocytóza.

Portuguese: 
que depois você pode usar 
para sentir as coisas,
tocar, cheirar, sentir o sabor ou para
pensar em algo.
Há uma outra maneira das coisas
entrarem nas células,
que também requer energia, é também
uma forma de transporte ativo.
é chamado de transporte vesicular
e o trabalho pesado
é feito por vesículas, que são pequenos
sacos de fosfolipídios,
assim como a membrana celular.
Esse tipo de transporte ativo também é
chamado de citose,
que do grego significa ação celular.
Quando as vesículas transportam materiais
para fora da célula,
é chamado exocitose, ou ação
celular externa.
Um exemplo disso está acontecendo no 
seu cérebro agora,
é assim que suas células nervosas
liberam neurotransmissores.
Já ouviu falar em neurotransmissores,
são muito importantes
e ajudam a sentir, como a dopamina
e a serotonina.
Depois dos neurotransmissores serem 
sintetizados e envolvidos pelas vesículas,
são transportas até a membrana.
Quando isso acontece, as 2 bicamadas se 
rearranjam, de modo que elas se fundem,
e o neurotransmissor é secretado.
Agora eu sei onde deixei as minhas chaves!
Agora, faça o processo inverso e você verá
como o material entra na célula e isso se
chama endocitose.

Bulgarian: 
която можеш да използваш за изпитване на емоции,
докосване, подушване или вкусване, или да мислиш.
Има и друг начин, по който влизат неща в клетките.
И той също изисква енергия и е форма на активен транспорт.
Нарича се везикуларен транспорт и тежката работа
се извършва от мехурчета, които са малки торбички от фосфолипиди –
точно като клетъчната мембрана.
Този вид активен транспорт се нарича и цитоза –
от клетъчно действие на гръцки.
Когато мехурчетата транспортират матерали извън клетката,
се нарича екзоцитоза, или външно клетъчно дейсвтие.
Чудесен пример за това е какво се случва с мозъка ти сега,
как нервните клетки освобождават невротрансмитери.
Чувал си за тях, те са много важни
за това да чувстваш различни неща. Например допамин и серотонин.
След като невротрансмитерите са синтезирани и пакетирани в мехурчетата,
те се транспортират, докато стигнат мембранта.
Тогава двата бислоя се преподреждат, така че да се слеят
и невротрансмитерите се изплюват.
И сега си спомням къде си оставих ключовете!
Просто пусни процеса наобратно и ще видиш
как метериалът влиза в клетката. Това е ендоцитоза.

English: 
electric chemical energy, which
it can then use to help you
feel things, or touch, or smell,
or taste or have a thought.
There is still yet another
way that stuff gets
inside of cells, and this
also requires energy,
it's also a form of active transport.
It's called vesicular
transport and the heavy lifting
is done by vesicles, which are tiny sacks
made of phospholipids, just
like the cell membrane.
This kind of active transport
is also called cytosis
from the Greek for cell action.
When vesicles transport
materials outside of a cell
it's called exocytosis
or outside cell action.
A great example of this is going
on in your brain right now.
It's how your nerve cells
release neurotransmitters.
You've heard of neurotransmitters,
they're very important in
helping you feel different ways,
just like dopamine and serotonin.
After neurotransmitters are synthesized
and packaged into vesicles,
they're transported
until the vesicle reaches the membrane.
When that happens, the
two bilayers rearrange
so that they fuse, and then the
neurotransmitter spills out.
And now I remember where I left my keys!
Now just play that process in reverse
and you'll see how material
gets inside the cell.
And that's endocytosis.

Czech: 
Jsou tři různé způsoby, 
jak k tomu může dojít.
Moje nejoblíbenější je fagocytóza.
Její krása začíná v tom,
že jméno tohoto děje samo o sobě
znamená "buněčné požírání".
Sledujte. Takže, takhle
částice taky venku
je nějaký typ nebezpečné
bakterie ve vašem těle
a tohle je bílá krvinka.
Chemické receptory na krvince
zaznamenají
tohoto vetřelce a přichytí se k němu.
Vlastně se rozprostře kolem a pohltí ho.
Poté membrána vytvoří vezikul, 
který uchová v buňce,
kde dojde k totálnímu zničení obsahu
pomocí enzymů a jiných cool zbraní.
Pinocytóza, buněčné pití, 
je velice podobná fagycytóze,
ovšem místo obklopování
pevných částic,
pohlcuje částice, 
které jsou již rozpuštěny.
Membrána se trochu zahne, 
aby vytvořila kanálek,
a poté se odštípne a vytvoří
vezikul, který obsahuje tekutinu.
Většina vašich buněk to 
dělá právě teď,
protože toto je způsob, 
jak naše buňky vstřebávají živiny.
Ale co když buňka potřebuje něco, 
co se vyskytuje v pouze malých koncentracích?
To je chvíle, kdy buňka použije skupinku
specializovaných bílkovinných
receptorů v membráně,

Bulgarian: 
Има три различни начина това да се случи.
Най-любимият ми е фагоцитозата.
Якото при този вид е
самото име. Означава "поглъщащо клетъчно действие".
Гледай сега! Тази частица отвън
е някакъв вид опасна бактерия в тялото ти.
А това е бяло кръвна клетка.
Химическите рецептори на клетъчната мембраната на клетката засичат
този пънк натрапник и се прикрепят за него.
Всъщност обгръща го и го поглъща.
После мембраната формира мехурче, за да го внесе вътре,
където получава нечуван тупаник от ензими и други яки оръжия.
Пиноцитозата, или "пиещо действие", е много подобна на фагоцитозата.
Но вместо да огражда цели частици,
тя обгръща неща, които вече са били разтворени.
Тук мембраната просто се огъва малко, за да оформи началото на канал
и после го откъсва, за да стане мехурче, което носи течността.
Повечето от клетките ти правят това в момента,
защото по този начин те абсорбират нутриенти.
Какво става, ако клетката се нуждае от нещо, което е само в малки концентрации?
Тогава клетката използва клъстери
от специализирани рецепторни протеини в мембраната,

English: 
There are three different
ways that this happens.
My personal favorite is phagocytosis,
and the awesome there begins with the fact
that that name itself means
'devouring cell action'.
Check this out, so this
particle outside here is
some kind of dangerous
bacterium in your body
and this is a white blood cell.
Chemical receptors on
the blood cell membrane
detect this punk invader and attach to it.
Actually reaching out
around it an engulfing it.
Then the membrane forms a
vesicle to carry it inside
where it lays a total
unholy beat down on it
with enzymes and other cool weapons.
Pinocytosis, or drinking
action is very similar
to phagocytosis except inside
of surrounding whole particles
it just surrounds things that
have already been dissolved.
Here the membrane just folds in a little
to form the beginning of a
channel and then pinches off
to form a vesicle that holds the fluid.
Most of your cells are
doing this right now
because it's how our
cells absorb nutrients.
But what if a cell needs something
that only occurs in very
small concentrations?
That's when cells use clusters
of specialized receptor
proteins in the membrane

Portuguese: 
Há 3 formas diferentes disso acontecer.
A minha favorita é a fagocitose,
é incrível, para começar temos o fato do
próprio nome significar
célula devoradora.
Veja isso, essa partícula aqui fora
é um tipo de bactéria perigosa para o 
nosso corpo
e este é um glóbulo branco.
Receptores químicos da membrana do 
glóbulo branco detectam
essa invasora e se ligam nela.
Na verdade, eles engolem ela.
Daí a membrana forma uma vesícula
para levá-la para dentro
da célula, onde é destruída com
enzimas e outras coisas legais.
Pinocitose, ou ação de beber, é bem
parecida com a fagocitose,
mas em vez de englobar 
partículas inteiras,
ela só engloba coisas que já 
foram dissolvidas.
Aqui, a membrana se dobra um pouco para
formar um canal,
que é destacado formando uma vesícula
contendo o fluido.
Muitas células estão fazendo
isso agora
pois é assim que absorvem 
os nutrientes.
O que acontece quando uma célula precisa
de algo que tem uma concentração pequena?
É quando as células usam conjuntos
de proteínas receptoras especializadas 
na membrana,

Portuguese: 
que formam uma vesícula quando os 
receptores se conectam com a molécula
que eles procuram.
Por exemplo, suas células têm receptores
de colesterol especializados
que te permitem absorver o colesterol.
Se os receptores não funcionarem, pode
acontecer com algumas condições
genéticas, o colesterol é deixado
no sangue
e eventualmente causa doenças cardíacas.
Uma razão para apreciar
o que chamamos de endocitose 
mediada por receptores.
Legendado por: [Karina Borges]
[Revisado por: Claudia Alves]

English: 
that form a vesicle when receptors connect
with the molecule that
they're looking for.
For example, your cells have specialized
cholesterol receptors that
allow you to absorb cholesterol.
If those receptors don't work,
which can happen with
some genetic conditions,
cholesterol is left to
float around in your blood
and eventually causes heart disease.
So that's just one of many reasons
to appreciate whats called
receptor mediated endocytosis.

Bulgarian: 
които оформят мехурче при свързването на рецепторите с
търсената молекула.
Например твоите клетки имат специализирани холестеролни рецептори,
които ти позволяват да абсорбираш холестерол.
Ако те не работят, както става при някои генетични нарушения,
холестеролът остава да плава в кръвта
и накрая предизвиква болести на сърцето.
Това е една от многото причини да оценим
т. нар. рецептор-медиирана ендоцитоза.

Czech: 
které vytvoří vezikul, když se 
receptor spojí s molekulou
která je žádaná.
Například, vaše buňky mají
specializované cholesterolové receptory,
které vám umožňují absorbovat cholesterol.
Pokud tyto receptory nefungují,
což se může kvůli genetické chybě stát,
cholesterol volně pluje 
ve vaší krvi
a může způsobit infarkt.
A to je jeden z důvodů,
proč si cenit
receptorů umožňujících endocytózu.
