Nagyon örülök, hogy itt lehetek!
Mindig nagyon szórakoztató itt lenni és hogy illően felkészüljek erre a beszélgetésre...
tündérmeséket olvastam!
Ti srácok úgy sem fogjátok bevallani, hogy szeretitek a tündérmeséket. Igaz?
A fiúk nem szeretik a meséket, nem igaz?
Amíg olyan idősek nem lesznek mint én. Akkor bájosak lesznek!
Szóval! Közületek hányan szeretik a meséket?
Oké! Az összes lány szereti a tündérmeséket!
Rendben!
Szóval, van ez a csodálatos könyv, aminek a címe: Grimm mesék.
Benne van minden mese, amit ismerünk és szeretünk.
Tudjátok, mint például: Hófehérke, Hamupipőke..
... és egyéb történetek, varangyos békákról, akik királyfikká változnak.
Meg egyéb hasonló bizarr dolgok.
Azonban, amint kiderült az eredeti jobb, mint a Disney-verziók.
Bátorítalak benneteket, hogy olvassátok el őket!
Ez az izé itt, valami, amit valaha, úgy hívtak, hogy: könyv.
Nem tudom, hogy láttatok-e már ilyet korábban?
A múzeumból kellett elhoznom...    Na mindegy!
Van egy csodálatos sztori, a címe: "A suszter manói"
Nyugi, nem túl hosszú!
Szóval most gyorsan fel is olvasnám.
Szeretem a mesét, mert nem történik benne semmi furcsa dolog, mint pl.:
Hirtelen az erdőben belefutsz a boszorkányba, ő pedig mérgezett almát ad neked, vagy elátkoz...
Vagy tudjátok... hogy is van a történet azzal a hajas csajjal? Tudjátok a moziban is ment!
Ja, Rapunzel vagy mi?!
Az eredeti mesében az apja elcserléli az egyetlen lányát egy fej sálátáért...
Ez milyen dolog már? Miért csinálnál ilyet?
A következő sztoriban semmi ilyen fura dolog nem történik.
Egyszerűen csak egy cool történet.
Főleg, mivel a legtöbb sztoriban vállalkozók is szerepelnek!
Vállalkozók, akik egyszerű dolgokat csinálnak.
Pl.: a kereskedő csinál egy asztalt, aztán vesz egy kis lekvárt, ilyesmik.
Ami érdekessége a Grimm meséknek, hogy maga a könyv 1812-ben jelent meg.
Szóval...
1812-ben Németországban, a vállalkozás tényleg trendi volt!
Főleg, mivel elég új dolog volt!
Megjelent a középosztály, bárki gazdaggá válhatott a korszak szintjéhez mérve!
Ez volt az első alkalom az történelemben, hogy ilyesmi előfordulhatott.
Mármint, hogy bárki, szabadon üzletelni kezdhet és kereshet egy csomó pénzt vele.
A Grimm mesék nagy része egyszerű vállalkozásokról szól. Mivel maga az üzletelés újdonságnak számított.
Mi persze ezt teljesen adottnak, normálisnak tekintjük.
Én nem gondolom, hogy ez annyira magától értetődő!
Szerintem a vállalkozás briliáns dolog!
Tegnap este épp a Taco Bell-ben ettem.
Tudjátok, azt kell mondanom, hogy az egy fantasztikus hely!
Egy enchirito-t rendeltem.
Szegény enchirito! Senki nem rendel enchirito-t. Pedig nagyszerű étel!
Na mindegy. Nagyon ajánlom!
A vállalkozás fantasztikus dolog!
Nekünk ez nem feltűnő, mivel körül vagyunk véve vele.
1812-ben Németországban lenyűgöző újdonság volt, ezrét egy csomó tündérmese vállalkozásokról szól.
Engedjétek meg, hogy felolvassam nektek a "Suszter és a manók" történetét!
Egyszer volt, hol nem volt egy suszter.
Ez a suszter, önhibáján kívül olyan szegény lett, hogy
végül már összesen csak egy pár cipő elkészítéséhez elegendő bőr maradt a műhelyében.
Az este előkészítette az anyagot, amin másnap reggel szeretett volna elkezdeni dolgozni.
Tiszta lelkiismerettel feküdt le este az ágyába és álomba merült.
Eljött a reggel.
Amikor leült a munkaasztalához, hogy dolgozzon  az anyagon. Meglepetésére, a pár cipő készen várta.
Teljesen elképedt és a legkevésbe sem értette, hogy mi történhetett.
Hányan ismerik közületek a mesét?
Ó! Mindenki! Na mindegy, azért felolvasom!
A kezébe vette a kész cipőket, hogy közelebbről megnézze őket.
- egy csomó változat kering - Ez az eredeti!
Megnézte a cipőt közelebbről.
Olyan szépen volt elkészítve, hogy egyetlen varrás sem lógott ki a helyéről.
A munka egy igazi mester keze nyomát viselte.
Nem sokkal ezután egy vásárló tévedt az üzletbe.
Mivel nagyon elégedett volt, ezért a megszokott árnál többet fizetett a cipőért.
Így hát, a suszter két pár cipőre elegendő bőrt tudott venni az árából.
A mese egyértelműen kifelejt valamit, ugye? A suszter nyilván felemelte az árat!
Nem úgy történt, hogy bejött egy fickó és azt mondta:
"Ó, megvehetném olcsón is, de én többet akarok fizetni!" - Kizárt dolog!
A suszter látta, hogy ez a cipő többet ér mint az átlagos és szépen felemelte az árát!
Ehhez természetesen joga van. Jó neki!
Drágábban tette ki a kirakatba és akadt aki megvette.
Este méretre vágta a frissen vásárolt bőrt, hogy másnap újult erővel dolgozhasson rajta.
Erre azonban nem volt szükség! Mire felkelt, a cipők készen voltak és tolongtak a vásárlók.
A két új pár cipő eladásával annyit keresett, hogy már 4 párra való alapanyagot tudott vásárolni.
Másnap korán reggel 4 pár kész cipőt talált és így ment ez nap, nap után.
Esténként méretre vágta a bőrt, a gyönyörű cipők pedig reggelente készen várták.
Hamarosan jómódú úriember lett belőle, aki kényelmesen élte életét.
Így ment ez karácsonyig, minden nap. Amikor eljött a karácsony, így szólt a feleségéhez:
- Azt gondolnád, hogy ez hamarabb is eszébe juthatott volna...
Mi lenne, ha ma éjjel fent maradnánk és meglesnénk ki segít nekünk?
- Már meggazdagodott és soha nem tette fel a kérdést: Mi a fene folyik itt?
Mégis honnan jönnek ezek a cipők?
Ennyi időnek kell eltelnie mire végre megkérdezi?
Lehet, hogy a házaspárok abban az időben nem beszéltek túl sokat....
Szóval kíváncsiak lettek, úgy döntöttek, hogy éjjel fent maradnak, hogy kiderítsék, mi folyik itt.
A feleség helyeselt:
"Ó drágám! Ez egy remek ötlet, derítsük ki, ki tett minket gazdaggá!
Elbújtak a sarokba a kiterített ruhák mögé.
- Honnan vették, hogy el kell bújniuk? Miért nem ültek le csak simán és várták meg  mi történik?
Azt vették észre, hogy két kicsi, csupasz emberke jelenik meg és leül a suszter asztalához.
Megfogták a kikészített bőrt és varrni kezdtek az apró kezeikkel, olyan ügyesen és gyorsan, hogy
maga a suszter is, alig hitt a szemének! Meg sem álltak egészen, amíg teljesen el nem elkészültek.
A csinos cipők készen álltak az asztalon.
Ezután hirtelen elszaladtak és eltűntek!
A sötét éjszakába.
- Kicsi meztelen manók, szaladnak az utcán, nekem egy kisit meredek... na mindegy.
Másnap az asszony így szólt a suszterhez:
"Tudod drágám...."
- Tisztázzuk: éjjel nem szóltak egy kukkot se egymáshoz a leskelődés után, csak elmentek aludni...
Szóval másnap az asszony azt mondta:
"Az emberkék gazdaggá tettek minket."
"Meg kellene mutatni, milyen hálásak vagyunk nekik!"
"Csupaszon futkároznak odakint a fagyban."
"Én csinálok nekik kis ingecskét, nadrágot, kabátkát és még harisnyát is kötök, hogy ne fázzanak!"
"Te pedig csinálhatnál nekik egy-egy pár cipőt!"
A suszter egyet értett a nejével.
Nemsokára az estén, amikor mindennel elkészültek, ott hagyták az ajándékaikat a suszterasztalon.
Elbújtak a sarokba, hogy láthassák vajon mit szólnak hozzá a manók.
Amikor eljött az éjfél betipegtek a manók, hogy munkához lássanak.
A kikészített bőr helyett, az aranyos kis ruhákat találták csak.
Először meglepődtek, de aztán nagyon megörültek.
Gyorsan magukra is öltötték a ruhácskákat. Még dalra is fakadtak:
"Most már csinos, nett fiúk vagyunk..."  - Vagy valami ilyesmi.
"Miért is varrnánk más lábára?" - Sajnos a teljes dalocska nincs benne a könyvben... :)
Örömükben körbe-körbe táncoltak és ugrándoztak, majd kisurrantak az ajtón.
Többé vissza sem jöttek!
A suszter és a felesége azonban nem volt szomorú, mert boldogan és bőségben éltek, amíg meg nem haltak.
A manók szerencsét hoztak nekik, bármibe fogtak jól sült el.
Itt a vége, fuss el véle!
Gyönyörű kis történet! Furcsa módon úgy érzem, hogy egyben egy metafóra is.
Ami segít megérteni a közgazdaságtant.
Mindjárt el is magyarázom, hogy miért látom így:
Bizonyos szempontból tekinthetünk úgy magunkra, mint a mesebeli suszterre és a nejére.
Szegények voltak. Nem volt semmijük!
A legjobb tudásuk szerint küzdöttek a boldogulásért.
De egyszerűen nem tudtak előre haladni, hogy jobb életkörülményeket teremtsenek maguknak.
Ez az állapot jellemző volt az egész emberiségre, az írott történelem kezdetétől egészen úgy 1800-ig.
Ez volt az élet rendje.
Soha, semmi olyasmi nem történt, ami azt sugallta volna,
hogy egyáltalán bármiféle haladás várható,
bármikor a jövőben.
Ha egy kicsit gondolkodunk rajta.
Ha üzenetet akartál küldeni, valaki másnak, egyik helyről a másikra.
Bármikor, mondjuk úgy...
Az ókori görögöktől kezdve, egészen az amerikai függetlenségi háborúig.
Hogyan tehetted ezt meg?
Semmi extra, csak egy rövid üzenet valakinek. Nem nagy dolog.
Nos...
ez esetben, le kellett írnod papírra és elszaladni az illetőhöz.
Vagy, ha nagyon vagyonos voltál, nyeregbe szállhattál és ellovagoltál.
Vagy ha volt egy hajód, akkor hagytad, hogy a szél magával vigyen az üzenettel az úticélodig.
Nem volt más módja az információcserének.
Egészen addig, amíg feltalálták, a legnagyszerűbb dolgot,
ami nem volt más, mint a:
A számítógép!?
Igen, az iPad, így van!
Na! Valaki említette a távírót.
Bölcs ember!
Van itt egy sztori bölcs emberekről...
Naszóval!
Igen, a távíró lenyűgöző volt!
Ez volt a ma ismert modern kor kezdete! A lehetőség, hogy ötleteket osszunk meg egymással.
Hogy kommunikáljunk egymással.
Ezernyolcszáz-huszonvalahányban?! Hihetetlen!
Egészen addig nem volt más módja az üzenet küldésnek.
Ha megvizsgáljuk az emberiség történetét...
Elmagyarázom nektek ezt a grafikont.
Szóval, ez a grafikon az egy főre jutó jövedelem alakulását mutatja.
Időszámításunk előtt 1000-ben kezdődik és elmegy egészen napjainkig.
Egészen eddig, teljesen lapos. Teljesen változatlan.
Az égvilágon semmi nem történt.
Semmi említésre méltó haladásról nem beszélhetünk.
Aztán elérkezünk 1800-ba és az egy főre jutó jövedelem, kilő és egészen a skála tetejéig ugrik.
Csak úgy, látszólag minden ok nélkül.
Hát nem csodálatos, hogy te a történelem ebben a pici szeletében születtél,
és nem bármikor máskor, a lapos területen?
Úgy értem, ez elég szerencsés, nemde?
Nem is igazán tettél érte semmi különöset, hogy kiérdemeld ezt, nem igaz?
Úgy értem, nem a te érdemed, hanem csak úgy az öledbe hullott, mint mindannyiunknak ebben a teremben, igaz?
Szóval, ha úgy érzed, hogy nincs is igazán semmi, amiért hálásnak kellene lenned.
Csak ülj le szépen és mint a mesében a suszter "tiszta lelkiismerettel",
köszönd meg, hogy ebben a korszakban születtél és nem bármikor máskor!
Ha csak véletlenszerűen rádobnád magad, valahova erre a grafikonra,
nagyon valószínű, hogy nem itt landolnál! De így alakult.
Szóval, jó neked! Gratulálok!
Ez egy csodálatos dolog.
Mert egészen addig, az élet nagyon-nagyon más volt.
De! Végül....
hadd mondjam el nektek, hogy miért is olyan fontos ez a tündérmese tekintetében.
Ez a vonal, ebben a pici kis sarokban,
tekinthetünk rá úgy, mint az elkészült cipőkre reggel.
Ugye?
Itt a suszter, aki egész életében keményen dolgozik. Aztán egyszer csak felkel reggel,
és megtalálja az elkészült cipőket. Ez az!
A kérdés: Ki csinálta ezt? Hogy történhetett ez meg?
Mit tettél? Mit csinált bármelyikünk is?
Hát nem sokat!
Valójában alig csináltunk valamit!
Csak felébredtünk reggel és megtaláltuk az elkészült cipőket!
Felkeltünk és itt találtuk magunkat, ebben a hihetetlenül gazdag civilizációban.
És akkor van bőr a képünkön kinevetni a susztert és a feleségét, hogy miért kérdezték meg?
Honnan vannak ezek a cipők?
Ők nagyon gazdagok lettek, de eszükbe sem jutott megkérdezni, hogy ki csinálta a cipőket?
Rendben. Mi milyen gyakran tesszük fel a kérdést: Miért is vagyunk ilyen gazdagok?
Miért olyan az életünk, amilyen?
Úgy értem, a legtöbb ember, soha nem kérdezi meg ezt!
Elmennek a boltba bevásárolni. Rendelnek egy enchurido-t a Taco Bell-ben.
Tudod. Ez jár nekem!
Az iPhone-om, az iPad-em, minden ami körülvesz.
A civilizáció eredményei, ott vannak mindenhol körülöttünk.
Feltesszük magunknak a kérdést valaha is, hogy honnan is jön mindez?
Ki építette ezt? Fennmaradunk éjszakára, hogy meglessük mi történik?
Erről szól a közgazdaságtan! A kíváncsiságról, a vágyról,
hogy megtudjuk: Honnan is jött mindez a rengeteg cucc?
Meg kellene tudnunk!
Nem kellene természetesnek vennünk! Nem lenne szabad reggel, amikor felkelünk csak fogni a cipőket és
letudni annyival: ez szép, adjuk el őket!
Aztán ülni a vagyonunkon.
Elég kíváncsinak kellene lennünk, ahhoz, hogy feltegyük a kérdést!
Meg kell ismerkednünk ezekkel a manókkal és kideríteni, kik is ők.
Hadd mutassak egy másik grafikont!
Ez itt a népesség.
Az előzőhöz nagyon hasonló.
I.e 2000-ben indul és egészen napjainkig tart.
Itt a sarokban a jelenlegi populációnkat mutatja.
Azt hiszem, egészen a múlt hétig. Áhh. Ki a fene tartja ezt számon?
Múlt kedden, épp 7 milliárd ember élt a bolygón.
Itt van a vonal i.e. 2000-től napjainkig és majdnem végig teljesen lapos.
Itt a vége felé elkezd kicsit növekedni. Vegyük észre, hogy a népesség előbb indult növekedésnek, mint az
egy főre jutó jövedelem a világon.
Aztán hirtelen, ugyanitt a sarokban egyszer csak, a 19. század közepétől,
a grafikon aljáról egészen a tetejéig jutunk, egyetlen gigantikus "rakétakilövéssel".
Hihetetlen!
Ha jobban megnézed, végül is, nem is olyan valószínűtlen, hogy éppen mostanában születtél,
ha vesszük a valaha született összes embert, akkor nagy többségünk a közelmúltban született!
Ha belegondolunk a népességnövekedésbe,  hihetetlennek tűnik az egész!
A történészek is feltették a kérdést, hogy miért van ez?
Ez nem lehet véletlen! "Honnan vannak ezek a cipők?"
A történészek és közgazdászok egész érdekes következtetésekre jutottak ebből.
Mindjárt meg is osztom veletek, de előbb még egy kis móka:
Íme, néhány vicces kalkuláció az Economist magazinból!
Gondoljunk bele! Mi is a történelem? Nos a történelem nem más, mint maguk az emberek!
Végül is rólunk szól, nem?
Úgy értem, beszélhetünk egyáltalán történelemről emberek nélkül? Nem igazán!
A történelem végül is csak egyének történeteinek az összessége.
Ebből kiindulva,
a valaha élt emberek nagy része, az elmúlt száz évben élt.
Ha ehhez hozzávesszük az egy főre eső jövedelem alakulását is,
akkor az jön ki, hogy az emberiség történelmének 55%-a a 20. században történt!
Elég érdekes megközelítés, nem igaz?
Ezek szerint az emberiség történetének a 25%-a az utóbbi 10 évben történt!
Értitek? Ez persze egy trükk bizonyos szempontból, de brilláns!
Csak gondoljuk bele, hogy milyen szerencsések vagyunk, milyen extravagánsan élünk!
Milyen elképesztő egy korszakban élünk!
Szóval a nagy kérdés: Miért van ez így?
Nos, be meg szeretnék nektek mutatni valamit, amit én fedeztem fel.
Egyszerűen helytelen feltételezés, hogy két pucér manó dolgozik a háttérben.
A valóságban 6 manó van és a kezdetektől mind fel vannak öltözve...
de csak azért, hogy a továbbiakban, ne kelljen pucér manókat elképzelnünk.
Hat manó van és mindnek van saját neve.
Az első manó neve: Magántulajdon
A magántulajdon a civilizáció és a jólét alapja, ami nélkül
soha semmilyen módon, semmilyen szempontból nem  lehetséges javítani az életminőségünkön.
Ennek oka pedig...
Minden szűkös mennyiségben rendelkezésre álló dolognak valaki tulajdonába kell tartoznia.
Mivel semmi értelme egy kollektívát megjelölni, bármilyen szűkös dolog tulajdonosának.
Lehetetlen, hogy ebben a helyiségben mindenki egyszerre birtokolja ezt a könyvet.
Ismerheted a történetet, amit felolvastam belőle.
Ezt mind hazavihetitek magatokkal, de magát a könyvet, csak egyvalaki birtokolhatja.
Így van ez minden, szűkös dologgal a világon.
Minden fizikailag dolognak, amit magad körül látsz ami ritka és elidegeníthető,
kell, hogy legyen tulajdonosa.
Teljesen nonszensz azt állítani, hogy minden dolgot, mindenkinek egyszerre kellene birtokolni.
Az teljesen lehetetlen.
Egyáltalán nem is értem, hogyan terjedhetett el ennyire a szocializmus ötlete.
Jól ki kellett volna röhögni már az első embert, akinek eszébe jutott.
Ez abszurd! Miért nem mész vissza szépen az álomvilágodba?!
Ennyivel le lehetett volna tudni az egészet, nem igaz?
Ezt az ötletet már vagy 5000 évvel ezelőtt el kellett volna felejteni.
Sajnos azonban máig kísért bennünket...
A magántulajdon teszi lehetővé,
az összes elképzelhető emberi kapcsolatot és eggyütműködést.
Magántulajdon nélkül sohasem másztunk volna le a fáról.
A második manót Munkamegosztásnak hívják.
Mark már biztosan beszélt erről korábban.
Na ez annál is rendkívülibb dolog, mint ahogy elsőre gondolnátok.
A munka megosztása, azt jelenti, ahogy produktív cserék során együttműködünk.
A munka megosztása egy egészen csodálatos dolog.
Általa bárki, adottságaitól és képességeitől függetlenül megtalálhatja a helyét,
a csereüzletek hatalmas hálózatában.
Mindenki meg van a lehetősége, hogy találjon produktív elfoglaltságot a társadalomban.
Ez matematikailag is bizonyítható, bárcsak lenne most rá időnk.
Tömören a lényeg:
Még akkor is ha kicsit béna vagy mindenben amit csinálsz.
Még akkor is van számodra hely a munkamegosztás mátrixában.
Ezen nem változtat, ha ismersz valakit, aki mindenben nagyszerűen teljesít, amihez csak hozzáfog.
Mivel még ha egymillió szakmában is jártas, lehetetlen, hogy mindenre időt szakítson egy nap folyamán!
Mindenképpen segítségre van szüksége.
Ha az alacsony és a magasan képzett emberek együttműködnek, a végén mindenki jobban jár.
Ez minden kétséget kizáróan bizonyítható. A munkamegosztás varázsa az,
hogy minden egyes embernek lehetősége van megtalálni a helyét a globális gazdaságban.
Minél több információnk van, minél többet kommunikálunk egymással,
minél nagyobb a magántulajdonunk, annál nagyobb a lehetőség az együttműködésre.
A munkamegosztás, az emberi testvériség alapja. Ő a második manó.
A harmadik pedig a Csereüzlet.
Úgy gondolom, meg kell tanulnunk ezt teljes valójában értékelni.
Elcserélni valakivel valamit, különbözik egy sima ajándékozástól.
A csereüzlet tulajdonképpen nem más, mint kölcsönös ajándékozás.
Minden egyes alkalommal, bármilyen kereskedelmi tevékenységet végzel, ez történik.
A saját legfrissebb példám:
Tegnap éjszaka, 10 órakor besétáltam egy Taco Bell-be 1 dollár 99 centtel a zsebemben.
Felnéztem a menüre, és azt gondoltam:
Van-e a menün, bármi, ami többet ér annál, amit a zsebemben tartok?
Ekkor megláttam az enchurritót és egy csomó gyermekkori élmény jutott eszembe.
Szinte éreztem az ízét a számban! Naná, persze a képen jobban nézett ki, mint a valódi...
de azért a valódi is elég nagyszerű!
A képet nem lehet megenni, szóval nem panaszkodtam túlságosan.
Megszólítottam a hölgyet a pultnál: "Van nekem 1,99 a zsebemben,
ami sok szempontból, nagyon értékes számomra, de nagyon szeretném azt az enchurritót!"
"Többet ér nekem annál, mint ami a zsebemben van. Mi a véleménye?"
"Az ön enchurritója...
tudom, nagyon sokat jelent magának!"
"De nem gondolja esetleg, hogy az én zsebemben lévő pénz többet ér magának, mint az enchurritója?"
és ő azt válaszolta: "Tudja, annyira örülök neki, hogy felvetette ezt az ötletet!"
"Mivel, valóban így van! A maga pénze, tényleg többet ér nekem, mint az enchirritóm!"
Erre én az mondtam: "Ez esetben, miért nem fogjuk és egyszerűen cseréljük el a kettőt?"
Így, maga pénzt kap tőlem ajándékba,
ami többet ér magának, mint az enchurritója.
És én is ajándékot kapok! Az ön enchurritóját, ami nekem többet ér nekem, mint a pénzem!
Erre a hölgy azt mondta: " Ez egy gyönyörűszép ötlet!"
És ezután cseréltünk egymással!
Én odaadtam neki a pénzemet, ő pedig cserébe átadott nekem egy tál puha tésztába tekert babot.
Ezután mélyen egymás szemébe néztünk és én azt mondtam neki:
- Köszönöm!
Erre ő azt válaszolta: - "Nem! Én köszönöm!"
Csodálatos volt!
Mindketten nagy boldogok voltunk.
Sokkal boldogabbak, mint azelőtt!
Ha ezt képesek lennénk, egy óra leforgása alatt, körbe a világon egybillió alkalommal megismételni,
Mi történne akkor? Mi történne akkor?
Az a helyzet, hogy valójában ez történik folyamatosan, óráról órára!
Ez a boldogságunk forrása!
A negyedik manót, úgy hívják: Kockázatvállalás!
Nevezhetjük: Vállalkozói szellemnek is!
Ez a legcsodálatosabb dolog a piacgazdaságban!
Lehetővé teszi, a populáció egy parányi kis részének, ezeknek az őrült fazonoknak,
akiknek van elég bátorságuk, hogy szétnyissák a "bizonytalanság fátylát".
Hogy fel merjék tenni a kérdést: Mi fog történni?
Miközben mi a többiek félünk a jövőtől.
De nem így a vállalkozók! Ők úgy gondolják, hogy elég jó az ítélőképességük.
Elég bátrak, hogy a jövőre vonatkozó sejtéseikre hagyatkozzanak
és hajlandóak kockára tenni a saját személyes vagyonukat, az álmaikért!
Szétnyitják a függönyt és elég bátrak, hogy átlépjenek a túloldalra.
És ha tévednek, akkor veszítenek, ha pedig igazuk van, akkor nyernek!
Ha ők nyernek, akkor mindannyian nyerünk! Mert lehetőségünk adódik használni a termékeiket
és részeseivé válhatunk az álmaiknak.
Ez egy fantasztikus dolog!
Talán ebben a szobában is van néhány leendő vállalkozó.
Tegyétek fel magatoknak a kérdést, hogy vajon közéjük tartoztok-e?
Ők a mi jótevőink!
A baglyok, akiket vállalkozóknak nevezünk, a társadalom jótevői!
Ők azok, akik előremozdítják a történelmet. Tőlük származik, minden tárgy, amit szeretünk.
Az ötödik manó: a Tőkefelhalmozás.
Ha megvizsgálod a szegény országokat
és elcsodálkozol rajta, hogy miért is szegények
és vajon miért nem gazdagok?
Annak ellenére, hogy ezek az országok lakosai: okosak, produktívak, kereskednek és üzletelnek,
ambíciózusak,
elbűvölőek,
békések.
Ez így igaz, mindenfelé a fejlődő világ tele van ilyen emberekkel.
Ők nem lusta szörnyetegek,
akiknek fogalmuk sincs a munkáról!
Ők fantasztikus, produktív emberek, akik folyamatosan csereberélnek.
Akkor mégis mi a különbség a szegény és gazadag országok között? Egy szó: Tőke.
Ez annak a fajta  magántulajdonnak felhalmozását jelenti,
amit arra használnak, hogy további tulajdont gyártsanak vele.
A produktív tőke, az egyetlen módja, hogy újabb és újabb értékes tulajdont hozzunk létre.
Ez a folyamat, általában több szakaszban játszódik le, nem egyszerre.
Ahhoz, hogy vacsorára levest szolgálhass fel, valakinek le kell gyártania a fazekakat,
amiben levest lehet főzni. El is adhatod ezeket a fazekakat, ezt hívják tőkének.
A tőke a különbség a szegény és a gazdag országok között.
A tőke felhalmozását mindenki számára lehetővé kell tenni.
Meg kell engedni az embereknek, hogy meggazdagodhassnak.
Hogy megdöbbentően és mocskosul gazdaggá válhassanak!
Csak így lehetséges a tőkét gyarapítani, ami aztán mindannyiunk hasznára válik!
Ez teszi lehetővé, hogy idővel egyre kiterjedtebbé váljon a termelés.
Így tudnak a vállalkozások ezernyi és ezernyi embert foglalkoztatni és,
lehetőségük van előre tervezni.
Az előrelátás, a jólét legfontosabb kulcsa!
A hatodik manó,
nem más mint...
bizonyos szempontból talán a legfontosabb, mind közül.
A vágy egy jobb életre!
És a hit, hogy ez lehetséges,
mert hiába van meg:
a magántulajdon, a lehetőség a munkamegosztásra
a csereüzletre és hiába vannak kockázatkész vállalkozók és lehetőségük a tőkefelhalmozásra.
Ha van egy kultúránk, amelyben az emberek nem vágynak a jobb életre
és nem hisznek benne, hogy lehetséges!
Minden szét fog esni!
Minden átmegy stagnálásba
és a társadalom összeomlik.
Visszasüllyedünk abba az állapotba, ahogyan az emberiség történetének nagy részében életünk.
Ami nem volt más, mint nincstelenek zűrzavaros, nyomorúságos tengődése.
Akik egyik napról a másikra éltek és szénán aludtak.
Mellékesen, éjszakánként még a bogarak is megcsipkedték őket.
Ez a legkellemetlenebb része az egésznek.
Főleg ez az, amiért kitartok a kapitalizmus mellett.
A fenyegetés, hogy éjszaka bogarak csipkedjenek. Azt nagyon nem szeretném!
Szóval, ha nem hiszel a jövőben, hogy jobbá teheted az életed, akkor minden szét fog esni.
Végül is...
az egész, csak rajtad múlik!
Azon, hogy mennyire hiszel magadban és mennyit vagy hajlandó tenni ezért.
Én nem godolom,hogy az életed során annyira rosszra fordulhatnak a dolgok,
hogy elvesszen minden lehetőség az életkörülményeid javítására!
És építsd a civilizációt!
Mégis mi másért is vagy itt ezen kívül?
Most nem teológiai szempontból beszélek, természetesen több célunk is van
spirituális és teológiai szempontból.
De materiális szempontból, mégis mi másért lennénk itt?
Lehetőségünk van nyomot hagyni az univerzumban, hogy változtassunk!
Nem tudjuk mennyi időnk van...
De Te is részese lehetsz!
Ha vágysz a jobb életre.
Ha vágysz rá és hiszel benne,
akkor rá fogsz találni a lehetőségekre.
Ha keresed akkor megtalálhatod a módját, hogy Te legyél az a manó, aki a különbségért felelős,
a mesében, a szegénységben és a mérhetetlen gazdagságban élő házaspár között!
Köszönöm a figyelmet!
