Traducerea si adaptarea:
GABI / Rador
migabi81mges@gmail.com
3 iunie
Prima aparitie a virusului VM2
9 iunie - 83% din populatia europeanã
este infectatã
14 iunie
VM2 se rãspândeste în Japonia
Guvernul se prãbuseste dupã 3 zile
23 iunie - VM2 apare în
centrul orasului Guthrie, Iowa
25 iunie - VM2 se rãspândeste
în afara Statelor Unite
26 iunie - Armata distruge arterele
de transport pentru a opri infectatii
27 iunie - Pulsurile electromagnetice
sunt detonate
într-un efort final
de-a izola purtãtorii infectiei
6 LUNI MAl TÂRZIU
Prieteni, cred cã trebuia
sã rãmânem la cabanã.
Sã stãm închisi... În plus,
trebuie sã aflãm ce s-a întâmplat.
Nu credeti cã trebuiau
sã gãseascã un antidot pânã acum?
Sunt toti morti.
- Alo!
- Toatã lumea a plecat.
Kevin, nu intra acolo.
- Ceva de mâncare?
- Nimic.
A zis sã tãcem.
Nu mai faceti atâta zgomot.
Amice, sparge-o si gata.
Bãieti...
Bãieti... Bãieti!
Kevin!
Hai... hai, omule!
Kevin, hai odatã!
Dã-te înapoi!
Sã mergem pe aici, Kevin.
Hai, pleacã de-aici.
Ajutã-mã, ajutã-mã omule!
Dumnezeule!
Ramona, fugi.
Pleacã de-aici.
Rãmâi aici!
Esti bine?
Ramona!
Kevin.
În regulã, rezistã.
E încã în viatã.
- Trebuie sã plecãm.
- Nu te apropia!
- Se va transforma, haide.
- Bine... doar rezistã.
Ramona, haide.
Îmi pare rãu de prietenul tãu...
Nu te poti uita la asta.
De ce? Ce-o sã-i faceti?
E încã viu.
Nu.
Uitã-te în altã parte.
- Bunã, eu sunt Henry.
- Vã ajutãm, sunteti rãniti?
- Nu.
- Te-au muscat? Zombii de lângã tine?
Nu stiu.
Fã-mi o favoare.
Depãrteazã mâinile si picioarele.
De ce?
E doar o procedurã normalã.
Fã-o, te rog.
Depãrteazã mâinile... mâinile.
Te verificãm de muscãturi.
- Vezi vreo muscãturã?
- Încã nu.
Suflecã pantalonii.
În regulã. Esti curat.
- Eu sunt Mack.
- Billy.
- Ea este Ramona.
- Încântat de cunostintã.
N-am mai vãzut pe cineva viu
de ceva vreme.
Pe Henry l-ati cunoscut deja.
Ei sunt Julian si Cassie.
- Haideti, trebuie sã plecãm de-aici.
- Da, trebuie.
Regula noastrã de aur.
Nu ne plimbãm când se întunecã.
Vorbe întelepte.
- De unde veniti?
- Tatãl lui Kevin are o cabanã.
Stãteam acolo. Ne-a spus sã asteptãm
pânã se terminã totul. Am iesit.
S-a terminat, am vãzut.
Doar cã nu la modul asteptat.
- Veniti cu noi, haideti.
- Nu... trebuie sã facem ceva.
- Este prea periculos.
- Nu, îl cunosc din facultate.
Îmi pare rãu pentru pierdere.
Dar trebuie sã...
- Nu-l las sã zacã acolo.
- Poate ar mai fi fost în viatã...
- dacã n-ati fi rãtãcit cã idiotii.
- Idioti? Mi-ai ucis prietenul!
Era un zombi.
Nu mai era Kevin.
Îmi pare rãu, bine?
Nu am spus-o cu intentie rea.
- Cum îl chema pe prietenul vostru?
- Kevin, Kevin Anderson.
- si de unde era?
- Evansville.
Hai, nu suntem în sigurantã aici.
Dacã rãmânem, ajungem si noi zombi.
Nu vom ajunge ca si Kevin.
Trebuie sã plecãm, haide.
- Cât mai avem pânã la docuri?
- Cam o zi sau douã.
Priviti.
Care-i treaba cu sãgeata?
- Arcasi.
- Probabil un grup în fata noastrã.
S-a cam terminat cu teoria noastrã.
I-am vãzut în Kansas, dar de atunci, nu.
- De acolo sunteti?
- Nu, eram în trecere, din est.
- Suntem în drum spre Catalina.
- Insula?
Da, armata a curãtat-o.
Acum e refugiu pentru supravietuitori.
- Cel putin asa credem.
- stim sigur.
Nu prea stim ce se întâmplã.
Am avut un radio, dar ne-a murit.
si nu am putut porni
masina lui Kevin.
Sunt impulsurile electromagnetice.
Au o razã foarte mare.
Ne-a distrus masinile,
camioanele, trenurile, avioanele, tot.
Trebuiau sã opreascã
purtãtorii virusului...
si ce bine a iesit asta.
Orasul continuã sã ardã.
Nu e nimeni sã-l opreascã.
O sã vã obisnuiti.
Ia uitati-vã. E un câine.
N-am mai vãzut un câine de câteva luni.
Aici, cãtelus.
Lasã-l, nu putem lua
un câine cu noi.
Sigur cã putem.
Îl putem dresa sã-i latre
pe zombi.
Julian, stii cã nu putem.
Hai sã mergem.
Câine afurisit.
Trebuie sã ne oprim. Vii cu mine.
Esti partenera mea.
- Partenerã?
- Partenerã de urinat.
Îmi pare rãu de cele întâmplate.
Doar cã...
...mã tem cã Dumnezeu
nu poate sã-i salveze.
N-a fost vina ta.
S-a întâmplat foarte repede.
Întotdeauna e asa.
De asta nu plecãm nicãieri singuri.
- Nici mãcar sã ne usurãm.
- Vrei sã spui cã ei au fost mereu...
Da.
E cam jenant.
Cel putin zombi nu te pot prinde
cu pantalonii în vine.
Sunt putin rusinoasã.
Scuze, greseala mea.
Nu te grãbi.
Ascultati, în oras, unde erau oameni,
acum sunt zombi.
Trebuie sã vã facem rost de echipament,
asa cã, uite cum facem.
Mergem în oras rapid si în liniste.
Veniti pe urmele mele.
Vã opriti când mã opresc,
plecati când plec eu.
Nu faceti zgomot si rãmâneti
în alertã. Fiti foarte atenti.
Ia uitati cine e.
Fiti atenti aici.
Nu-ti trebuie mult sã observi cã,
câinele e plin de iubire.
Vorbe întelepte.
- De fapt mã gândeam la asta.
- Îl încurajezi?
Nu, l-am lãsat în urmã.
Pare înfometat.
Gata, Julian. Va lãtra la primul zombi
si vom muri din cauza lui.
Sã luãm echipamentul
si sã plecãm.
Rãmâneti în alertã, rãmâneti tãcuti
si rãmâneti în picioare.
Dacã o sã cãdeti, nu vã mai ridicati.
Oricum, nu ca si oameni.
- Cu ceilalti a fost usor.
- Dar, dar erau lenti.
- Ãstia sunt mult mai rapizi.
- Dacã vedeti un "alergãtor", strigati.
- Ce e un "alergãtor"?
- Vârful lanþului trofic al zombilor.
E foarte rapid si foarte periculos.
- E unul lent. Pare rãtãcit.
- De ce nu-l omorâm pur si simplu?
E mai bine sã-i evitãm pe cei lenti.
Dacã-l ucidem facem zgomot,
si asta îi va atrage pe restul.
Haideti, haideti.
Stati puþin.
Uitati acolo. E perfect.
Nu stiu.
Par sã fie multe ascunzisuri.
Vom fi rapizi si tãcuti.
Nu pentru noi, pentru zombi.
- Pare în regulã.
- Bine, sã mergem.
- Ce fac?
- Adulmecã dupã zombi.
E cineva uman aici?
Alo?
Bine, echipele obisnuite.
Nou-venitii, mergeti cu noi.
- N-ar trebui sã cãutãm mâncare?
- De ce? Avem toatã mâncarea din lume.
La propriu.
Ne trebuie niste cizme zdravene.
Ceva sã-ti acopere mâinile si picioarele.
Sã cãutãm ceva fãcut
din plastic dur.
Nimic din material moale.
Zombi le pot penetra.
- Asigurati-vã cã e usor.
- Nu? Dur sã fie, atunci.
- Scuze, eu am fost.
- Am gãsit.
De ce nu luãm biciclete?
E mai bine decât sã mergem pe jos, nu?
- Nu, vei deveni tinta pentru "alergãtori".
- Da, e mai dificil sã-ti scoti armele,
sã-i auzi când vin.
Am mai fãcut-o, n-o mai fac.
Doar pentru cã e sfârsitul lumii,
nu însemna cã nu pot face curat.
Poate cine a fost, nu stiu...
Restul erau morti.
- Ce faci? Nu e pierdere de timp?
- Depinde cum îti petreci timpul.
- Hei, ai vãzut ce e pe-aici?
- Categoric nu sunt pantofi sortati.
- Mã duc în spate...
- Stai asa... mergem cu tine.
Da, trebuie sã ai grijã.
Nu stii ce putreziciuni gãsesti acolo.
Zombii nu stiu sã foloseascã usile.
Îl tii minte pe tipul ãla?
Cum îl chema?
- Curtman.
- Curtman, da, da...
Tipul ãsta s-a dus odatã
la o cafenea,
cãuta niste chestii. Deschide usa,
din spate si dã peste vreo 50 de zombi.
Sunteti pregãtiti?
- Si ce s-a întâmplat cu Curtman?
- Exact ce crezi tu.
- Deci, ce cãutãm?
- Niste bocanci de armatã.
- Bocanci de armatã?
- Sau ceva asemãnãtor.
Aici ar trebui sã fie.
- Uite acolo.
- Perfecti.
Avem companie!
Iesim prin spate!
Sã mergem!
Haide.
- Ar trebui sã folosim sirena.
- Bine, dã-i drumul!
- Grãbeste-te, Julian.
- Ce îti ia atât?
Grãbeste-te, Julian.
Devine urât de tot.
- Asta a fost ultima.
- De ce nu pleacã?
Sunt atrasi de sunet.
Sã plecãm.
Nu-i va distrage mult timp.
E o nebunie! L-am pierdut
pe Kevin si ai încercat sã ne omori.
- Totul e în regulã.
- Nu, trebuie sã ne întoarcem la cabanã,
...sã luãm mâncare...
Vã promit cã...
Ramona, nu vom reusi
sã ajungem pânã acolo.
De unde stim cã nu e la fel
si în Catalina?
Sotul meu mi-a spus, bine?
Fetelor, vorbim mai târziu.
Sã cãutãm un loc sigur.
- Sã mergem.
- Haideti.
- Alte însemnãri în jurnal?
- Da.
- Cine crezi cã-l va citi?
- Într-o zi bunã, probabil copiii mei,
pe care nu-i am, apropo.
- Si într-o zi proastã?
- Persoana care-mi gãseste cadavrul.
E îngrozitor.
Cel putin, mai rãmâne cineva
sã-mi gãseascã cadavrul, nu?
Suntem la 25 de kilometri
depãrtare de liceu.
Dacã plecãm devreme,
am putea ajunge la cãderea serii.
Liceu?
E un refugiu în afara Los Angeles-ului.
Acolo va fi urmãtoarea oprire.
- De unde stii cã mai existã?
- Trebuie sã pui tu întrebãri, nu?
Scuzã-mã dacã nu stiu totul dar...
Ne întâlnim cu un grup
care mergea spre est.
- Ziceau cã acolo e creierul operatiunii.
- Spre est?
Au auzit la fel si de Dakota de Sud.
N-au crezut cã existã Catalina.
Am gãsit...
- Ce?
- Civilizatie.
- Ce este?
- Cinã în familie.
Michigan în timpul verii. Îti imaginezi?
Nu vreau sã intru în detalii,
dar mirosul...
- Ãsta-i sfârsitul povestii?
- Da, o urãsc.
Cassie, spuneai cã ai un sot?
Da... Stu... Stuwie.
Oficial, generalul Stewart Anderson.
Cu 2 sãptãmâni înainte de crizã.
Au început sã rãmânã fãrã doctori,
si el s-a oferit voluntar.
El lucra pentru guvern, si...
eu am rãmas sã am grijã
de fratele meu, Jake.
Urma sã luãm urmãtoarea cursã
spre Catalina.
Ce s-a întâmplat?
Hai sã vorbim altã datã
despre asta.
N-au mai fost alte zboruri.
L-am gãsit pe Jake, în vest.
- Am dat peste Julian, o zi mai târziu.
- Eram blocat în spatele unui automat,
- dacã vã imaginati...
- Da... îmi pot imagina.
- Max si cu mine ne-am dus la Pitsburg.
- Nu stiu, cred c-am fost salvat.
Am dat peste tipul masiv în Ohio.
Era înconjurat de sute de zombi.
Si tot voia mai multi.
Mi-au omorât calul.
Eram nervos.
Poti sã te iei de mine,
dar nu de calul meu.
Se pare cã, calul tãu
însemna ceva pentru tine.
În regulã, ajunge cu melancolia.
Este timpul pentru desert.
Am pãstrat ce-i mai bun
pentru sfârsit.
- A fost destul de amuzant.
- Ajutã.
Cum de nu vorbeste nimeni despre
ce s-a întâmplat cu fratele lui Cassie?
A fost înainte sã-i întâlnesc.
Cãutau provizii si au dat peste o haitã.
Cum adicã o haitã?
Nu se întâmplã foarte des,
dar uneori...
zombii se adunã si formeazã o haitã.
E un fel de adunare generalã.
Se urmeazã unii pe altii
si dintr-un motiv anume,
- omoarã pe cineva.
- L-au omorât în fata ei?
Asa sper, ca sã fiu cinstit.
Cassie s-a dus sã-l tragã de acolo.
Atunci s-a transformat.
Trebuie sã fie teribil sã te gândesti
cã e acolo si e unul dintre ei.
Da... e greu de suportat.
Dar tu? Ai pierdut pe cineva?
Nu în timpul infectiei.
Dar... în urmã cu câtiva ani,
mi-am pierdut sotia.
- Avea cancer.
- Îmi pare rãu.
Ea este.
E foarte frumoasã.
Cred cã a fost o persoanã minunatã.
A fost.
Când a murit,
m-a pus sã promit cã...
voi continua sã trãiesc
pentru amândoi, asa cã...
...asta fac.
Hei... nu-ti fã griji.
Vom ajunge în Catalina.
Da.
Ce-a fost asta?
Nu e un zombi.
E câinele lui Julian.
Pleacã de-aici, pleacã de-aici!
Bãieti, veniti afarã acum!
Nu te apropia, Julian.
Câinele s-a transformat.
Nu stiam cã si câinii
pot contacta infectia.
Nici noi.
- Dacã folosim aruncatoare de flacari?
- Gãsesti un zombi si îl lovesti cu ea.
- Si pe urmã?
- Pe urmã, e mort.
Esti atacat de un zombi în flãcãri.
"Arzãtori", sã le spunem.
Dar, dar în cele din urmã...
Trauma le va tãia genunchii,
în cele din urmã.
- Ce pãrere aveti de asta?
- Acolo era un lunetist.
- Sã verificãm.
- Sunt în spatele tãu.
E cineva uman aici?
- 30 de cartuse.
- Au fost mai mulþi zombi aici.
Hai sã plecãm de-aici.
Ãstia par morti
de mai mult de o zi.
Lãsati-i în pace.
Nu iesiti în evidentã.
În regulã, sã mergem.
Zombi cât vezi cu ochii.
Unde e toatã lumea?
- Dacã avem noroc, baricadati înãuntru.
- Dacã nu avem noroc?
- Miroase foarte urât aici.
- Asa miros zombi.
E cineva aici?
- Nu stiu ce sã zic, prieteni, nu-mi place.
- Dacã era cineva aici, l-am fi vãzut.
- Asa-i.
- Sã o luãm în directia asta.
- La naiba!
- Calmati-vã.
Eu cred c-ar trebui sã iesim de aici.
Sunt zombi aici.
- Esti sigur?
- Da, sunt sigur.
E ultimul refugiu înainte de Catalina.
Sunt aici.
Nu stiu ce sã zic,
nu-mi pare în sigurantã nici pe acolo.
- Putem sã iesim pe usa din spate.
- Ar trebui sã plecãm.
- Au plecat de aici?
- Cine ar fi renuntat la luxul de aici?
Uitati-vã în jur dupã
vreun ziar, buletin, orice.
E o ambuscadã!
- Au intrat!
- Pe douã pãrti!
Billy! Bãieti, ajutati-l pe Billy!
- Ajutati-mã!
- Henry!
Înapoi!
- Ajutati-mã!
- Billy!
Ajutati-mã!
Închide usa!
Haideti.
Era un zombi.
L-am omorât.
Ramona, îmi pare rãu.
Ce?
Unde e Billy?
- Îmi pare rãu, ne-am despãrtit.
- Cum adicã? Sunteti 4 oameni aici.
- Trebuia sã ne fi întors dupã el.
- Bineînteles cã trebuia. L-ati lãsat acolo.
Am încercat sã-l salvãm, dar...
Putea fi si mai rãu.
Ei ne asteptau acolo.
Nu aveau cum!
- Nu aveau cum sã ne astepte!
- Ba da, a fost o ambuscadã.
- Am avut noroc cã am scãpat atâtia.
- Zombi nu se ascund, Julian.
Cui îi pasã dacã se ascundeau?
Are dreptate.
Trebuie sã iesim de aici.
Sã facem o micã pauzã. Henry, cum poate
un om de staturã ta sã nu fie obosit?
Eu nu vorbesc asa de mult ca tine.
- Esti bine?
- Ce prostie mai e si asta...
- La naiba!
- Ce?
- Mi-am pierdut peria.
- Îti vom lua alta.
Mack, nu vreau altã perie.
Vreau lucrurile mele!
- Când ajungem la Catalina...
- Dacã nu ajungem? Dacã sunt toti morti?
Asta e o nebunie, Mack.
Cu totii o sã murim în
încercarea de a ajunge in Catalina.
- Eu nu am de gând sã mor.
- Nimeni nu are de gând, Julian.
- Esti doar obositã.
- Ai dreptate. Am obosit sã fac asta.
- Care e problema?
- Mi-a ajuns pânã peste cap.
Totul o sã fie în regulã.
Vrei sã stii de ce mã duc în Catalina?
Unu: Nu sunt zombi.
Doi: Nu sunt zombi.
Trei: Vreau sã fac un dus,
sã curgã apã pe mine.
Vreau ca apa din conducte s-o
pun într-o oalã si s-o pun la fiert.
Vreau apã caldã sã fac
o baie dupã ce fac un dus.
De preferabil... cu o fatã.
Eu nu vreau multe, doar o casã drãgutã,
cu o grãdinã, si câteva rosii bune.
Mi-ar plãcea sã mai fac asta.
Eu...
Mi-e doar de calul meu.
- Cred cã aveai un cal mare.
- Da.
Vreau sã fiu oriunde altundeva decât aici.
Nu vreau sã mor ca Billy si Gary.
Julian, uitã-te pe hartã. Plecãm.
- Trebuie s-o luãm pe drumul acela din Vest.
- Sau am putea traversa casele acestea.
- Si vedem dupã unde o luãm în continuare.
- Bine. O sã se întunece în curând.
Ar trebui sã plecãm cât mai
departe cu putintã de aici.
Uitã-te la asta.
Am putea fi într-o situatie
Si mai rea decât acum.
Cât mai avem de mers?
Poate cã n-am luat-o pe unde trebuia.
Glumesc, suntem pe drumul cel bun.
Vedeti si voi fumul acela de acolo?
Acea casã a luat foc.
- Vãd ceva miscare acolo.
- Si eu.
- Ce crezi cã este?
- Nu stiu, pare sã fie un om.
- Poate cã e în pericol.
- Ce zici, îi ajutãm?
Haide.
- E cineva?
- Julian, nu te duce asa de repede.
Sã mergem.
- Am pierdut doi oameni.
- Vei pierde mai multi, dacã nu veniti acum.
Ne înconjoarã.
- Cassie, Henry!
- Taci din gurã! Îi atragi spre noi!
E ultima ta sansã.
Noi plecãm.
- Unde sunt ceilalti?
- Nu stiu.
- Câti zombi crezi cã mai sunt?
- Nu stiu.
Pânã aici mi-a fost.
E pe urmele noastre!
- Tine-l ocupat! Distrage-i atenþia.
- Ce?!
Sunt aici, sunt aici!
Henry!
Henry, ai grijã!
Mi-as fi dorit sã fi gãsit asta mai devreme.
La dracu, urât mai esti.
Sã plecãm.
- Unde mergem?
- Avem un loc de refugiu amenajat.
Nu suntem urmãriti.
Am lãsat pe cineva în urma noastrã
pentru a le distrage atentia.
Ai lãsat un om în urmã pentru
a distrage atentia a 100 de zombi?
O fatã, nu-ti face griji.
Stie ce face.
- Câti sunteti?
- Doar noi trei.
Bine, nu mai avem mult pânã ajungem.
Fiti atenti la mecanismele de declansare.
- Sunt marcate cu benzi.
- Nu crezi cã asta le-ar da de gol?
Zombi nu stiu ce sunt benzile.
Apreciem ajutorul acordat,
dar trebuie sã ne gãsim prietenii.
- Chiar crezi cã au scãpat cu viatã?
- Am mers împreunã 2.000 de mile, da.
- Sunt sigur cã au scãpat cu viatã.
- Ai cãlãtorit atât de mult?
- Bunã, eu sunt Mara. Bunã, Julian.
- Eu sunt Julian.
Vor sã ne întoarcem. Mai au doi oameni.
N-or sã supravietuiascã.
Sunt mai multi zombi decât credeam.
Trebuie sã plecãm.
În regulã, suntem aproape.
Dacã vrei sã te duci dupã ei, te voi ajuta.
Atât timp cât voi rãmâne în viatã.
Bine.
Nu ne putem abate de la drum.
Ne duceam în oras spre feribot
când am dat peste o grãmadã mare de morti.
- Noi îi numim zombi.
- Ce feribot?
Catalina trimite un feribot în fiecare
sãptãmânã pentru a lua supravietuitorii.
- Cel putin asa am auzit.
- Am auzit despre asta în est.
- Ne-a luat ceva vreme sã ajungem aici.
- Si nouã la fel, cam vreo 6 luni.
Caut un drum de a ajunge acolo de
douã zile, dar toate sunt pline de morti.
- Noi avem o regulã, nu intrãm în oras.
- E o regulã bunã, noi am venit din Chicago.
Am fost 20 de oameni, politisti
si pompieri, înarmati pânã în gât.
Noi suntem singurii care am supravietuit.
- Cred cã vã e greu.
- Ar fi fost în viatã, dacã ne ascultau.
Drumul din spre est e
plin de morþi. Îl voi exclude.
Toþi stim cum sunt suburbiile.
Am putea-o lua pe aici,
pentru a evita zona asta si
sã ne ducem prin partea de sud.
- Asta ne va lua 2,3 zile.
- Corect. Si nu stim ce vom gãsi acolo.
- Dar drumul ãsta Nord-estic?
- Ajung si la el acum.
Drumul acesta l-am cercetat
prima datã când am ajuns aici,
Si sunt multi morti. Dar în comparatie
cu celelalte optiuni, e cel mai bun drum.
Trebuie sã ne miscãm
repede, nu folosim armele.
Omorâm doar mortii
care sunt o ameninþare.
Nu stiu dacã echipa ta vrea asta,
dar ar fi mai bine dacã stati aici.
Pânã vom trimite ajutoare.
Nu am o echipã, am prieteni.
Vor sã facã asta.
Dar trebuie sã ne întoarcem
dupã Henry si Cassie.
Asta o sã vã omoare.
Am vãzut cum te descurci cu amicii tãi
si nu credem cã esti pregãtit pentru asta.
Trebuie sã mã gândesc la echipa mea.
Nu vom muri pentru altcineva.
Bine. Uite cum vom face. Dacã Henry si
Cassie trãiesc, o vor lua pe drumul ãsta
pentru a ajunge acolo.
Vom merge cu voi pânã acolo.
- Dupã asta, sunteti pe cont propriu.
- Multumim pentru favoare.
Bine.
Aria asta mã îngrijoreazã cel mai mult.
- Sunt multi morþi acolo.
- Nu le poti spune zombi?
- Da, pe bune acum.
- Strãzile sunt înguste.
Si mortii vor fi greu de evitat.
Faceti ce vã spunem sau nu
mai veniti deloc, ati înteles?
- Vã vom ajuta sã ajungeti acolo.
- În regulã, va fi o zi lungã.
Sã încercãm sã ne odihnim.
Echipa mea va tine de sase.
- Am o întrebare.
- Spune.
V-am tot gãsit sãgetile de-a lungul
drumului nostru.
- Si?
- De ce folositi arcuri?
Arcurile sunt niste arme excelente.
Nu fac zgomot.
Toate lumea favorizeazã armele
cu gloante, nimeni nu se atinge de sãgeti.
Pentru cã majoritatea oamenilor
nu stiu sã tragã cu un arc.
Noi facem parte din echipa de arcasi Quincy.
El este antrenorul Siclaire.
- Bine.
- Vise plãcute! Haideti, prieteni.
Vrei sã supraveghez si eu,
sã poti dormi si tu putin?
Noi lucrãm dupã un sistem.
- Nu merge bine când includem strãini.
- Nu va mai fi nevoie sã-l folosesti.
Mâine vei fi în Catalina.
Cel puþin asa e planul.
Dupã cum se zice,
cel mai bun plan e cel direct.
De fapt, este câstigul bucuriei,
citat dupã poezia
originalã...
Încerci sã mã cuceresti cu poezii
în timpul apocalipsei zombilor.
Functioneazã?
Asta nu e un nu.
Sper cã e un satelit, nu statia spaþialã.
Dormi si tu putin, Julian.
Vei avea nevoie.
- Ce e aia?
- Un satelit, cred, nu stiu.
Uneori sfârsitul lumii e frumos.
Trebuie sã gãsim un loc unde sã dormim.
Mâine vom avea o zi ocupatã.
Banks ne va conduce.
Voi fi la 15 metri depãrtare de echipa ta.
Am înteles.
- Îti amintesti semnele cu mâna?
- Poate.
Uitã-te, ascultã, asteaptã,
ridicã-te si pleacã.
- Care e cel rãu?
- Când zic pleacã, am nevoie de ajutor.
Dacã nu întelegi ceva, întreabã-mã.
Îi eliminãm doar pe mortii
care sunt o amenintare sau care ne-au vãzut.
- Am rãmas fãrã munitie asearã.
- Bun, nu va mai trebui sã împusti.
- Noi doi nu gândim la fel.
- Inclusiv despre sãgeti.
- Strângeti câte sãgeti puteti.
- Vom avea nevoie de ele.
- Crezi cã ceilalti au scãpat cu viatã?
- Da, Mack îi va proteja.
- Ar trebui sã ne întoarcem.
- Nu, ne vom duce spre insulã.
Acolo se duc si ei.
Când vom ajunge în Catalina,
vor fi si alte persoane acolo.
- Sper cã da.
- Mã refer la sotul meu.
Da...
Noi doi am devenit
prieteni si nu vreau sã...
Am înteles.
Te vei bucura sã-l revezi, nu?
Da, dar nu vreau sã schimb nimic...
Atunci si eu voi fi fericit.
Sunt sapte morti. Le voi distrage atentia.
Îi voi face sã se uite altundeva.
- Vom face o " Oprire si anihilare".
- Ce înseamnã asta?
Omorâm unul si îi oprim. Când va cãdea,
le va atrage atenþia celorlalti.
Ei se duc într-o parte, noi în alta.
Cred cã reusim din prima.
Si au muscat momeala.
Sã mergem.
Uite o toaletã. Da!
E timpul sã mã usurez.
Julian, ce faci?
Zombi ne-au vãzut!
Miscati-vã!
Pe aici, sã ajungem la dubã.
Intrati înãuntru.
Arma pare intactã. Asta e un
lucru bun, poate gãsim munitie.
Aici nu sunt multe.
Am gãsit.
Vreau s-o luãm cu noi.
- E prea grea.
- Te rog.
- Vei lua asta cu tine?
- Ce?
- Ia-l cu tine, promite-mi.
- De ce?
Uite.
Sã scrii pe ea:
Julian C.O Washington.
- Nu, nu, Julian.
- Mack, eu sunt ca si mort.
Am fãcut un pact.
Stiu cã nu o sã...
- Fã liniste.
- Gata.
Mack, ascultã-mã.
Le pot distrage atentia.
- Cel putin atât sã...
- Nu e o idee rea.
- Nu, nu, nu!
- Mack...
Nu îngreuna situatia.
Gãseste-i pe Cassei si Henry.
Duceti-vã în Catalina si trãiti.
E în regulã.
Julian, Julian.
Nu te uita.
Haide, dã-mi maceta.
Henry, în spatele tãu.
Devin mai destepti.
Haide!
În regulã.
Sã plecãm de aici.
Haide.
Acolo!
E din ce în ce mai rãu.
Suntem prinsi aici, Henry.
- Ce e aia?
- Cred cã e Mack.
- Poate putem ajunge pe acoperisul acela.
- Nu cred cã putem, uriasule.
Am un plan. Vino.
Cassie, pe aici!
Sunt în spatele nostru.
Drept înainte!
Poarta!
Haideti, haideti!
Intrati, intrati!
Gata, e încuiatã, e încuiatã.
- Nu vãd niciun pericol.
- Doar dacã zombi n-au învãtat sã se catere.
Cred cã o sã fim bine.
Voi sunteti arcasii?
Da. Ele sunt Banks, Sarah,
eu sunt Brockton.
Eu sunt Cassie, el este Henry.
Ne place ce faci.
Unde-i Julian?
Nu a reusit sã scape, Cassie.
Credeam cã Julian va veni cu noi.
Îmi pare rãu, Cassie.
Feribotul ajunge miercuri, la prânz.
- Ce zi e azi?
- Julian ar fi stiut.
Am gãsit ceva.
Sunt multe instructiuni aici.
E o procedurã de carantinã.
Toti supravietuitorii trebuie sã rãmânã
pe insula o sãptãmânã... Are sens.
Am gãsit mâncare.
Dumnezeule.
Brockton, vino aici!
Dumnezeule.
Dumnezeule!
- Banks, adu armele.
- Zombi au reusit sã intre si aici.
- De ce nu s-au întors?
- Nu are sens.
Nu am mai vãzut niciodatã un mort
sã rupã în bucãti pe cineva.
Nici noi.
- Ce a fost asta?
- Ce?
Nu stiu...
- Ceva a târât cadavre pe containerul ãla.
- Ce naiba?
Ai grijã!
Henry, putin ajutor!
Esti bine?
Brockton, ai grijã!
- Vin sã te ajut!
- Noi îl ajutãm pe Brockton.
- Cassie!
- Henry, grãbeste-te!
Aici, pisi, pisi, pisi!
Aici, pisi...
Miau, javrã!
Henry, ai grijã!
Încã n-am terminat cu tine, javrã!
I-am arãtat noi javrei ãleia.
Da.
Nu mã lãsa sã mã transform.
Nu te voi lãsa.
Adio, prietene.
- Vede cineva feribotul?
- Sigur vine, da?
- Sper cã da.
- O sã vinã.
Cassie, care va fi primul lucru pe care
îl vei face când vei ajunge în Catalina?
O sã-mi sãrut bãrbatul.
Si îmi voi gãsi o nouã sabie.
Traducerea si adaptarea: GABI / Rador
migabi81mges@gmail.com
Traducere dupã ureche.
