
iw: 
נסו לחשוב שניה על
כל מה שעשיתם היום.
עברתם דרך יותר
מידע ממה שאתם
מסוגלים לזכור לפרטים
דברים שראיתם, שמעתם, הרחתם,
נגעתם, וטעמתם.
אבל איכשהו, חלק מהמידע
מאוחסן בצורה שמאפשרת לכם לגשת אליו מאוחר יותר.
אז מה גורם לתהליך הזה לעבוד?
המוח שלנו מאוד מורכב,
כך שמדענים באו עם מודלים
כדי לייצג איך המוח שלנו
לוקח דברים פנימה ומוצא הגיון
במידע מהסביבה שלנו.
אחד המודלים המשפיעים ביותר
הוא המודל של עיבוד מידע,
המציע שהמוח שלנו דומה למחשב
אנחנו מקבלים קלט מהסביבה, מעבדים אותו,
ומפיקים החלטות .
חשוב לציין שמודל הזה לא באמת
מתאר היכן דברים מתרחשים במוח.
הוא יותר רעיוני.
אז השלב הראשון,
הוא קבלת הקלט,
שמתרחש בזיכרון החושי.

Bulgarian: 
Отдели секунда да помислиш
за всичко, което направи днес.
Прие много повече информация,
отколкото можеш да запомниш в детайли –
неща, които видя, чу, помириса, докосна и вкуси.
Но някак част от информацията бива
съхранена по начин, който ти позволява
да имаш достъп до нея по-късно.
Какво кара този процес да работи?
Мозъците ни са много сложни,
така че учените са измислили модели,
за да представят как мозъкът ни поема
и намира смисъл
в информацията от околната среда.
Един от най-влиятелните модели
е моделът за обработването на информацията,
която предлага, че мозъците ни
са подобни на компютри –
получаваме входяща информация от околната среда, обработваме я,
а после взимаме решения.
Важно е да отбележим,
че този модел
не описва къде се случват нещата
в мозъка.
Той е по-концептуален.
Първият етап е получаването
на входящата информация,
което се случва
в сетивната памет.

English: 
Take a second to think about
everything you've done today.
You've taken in way more
information than you
could possibly remember
in detail-- things
you've seen, heard, smelled,
touched, and tasted.
But somehow, some
information gets
stored in a way that
lets you access it later.
So what makes this process work?
Our brains are
really complicated,
so scientists have
come up with models
to represent how our brain
takes in and makes sense
of information in
our environment.
One of the most
influential models
is the
information-processing model,
which proposes that our brains
are similar to computers--
we get input from the
environment, process it,
and output decisions.
It's important to note that
this model doesn't really
describe where things
happen in the brain.
It's more conceptual.
The first stage, then,
is getting the input,
which occurs in sensory memory.

iw: 
זה לפעמים נקרא גם רישום חושי,
אז אם אתם שומעים את
המושג הזה, פשוט תדעו
שזה אותו דבר
כמו זיכרון חושי.
וכאן מתרחש הקשר הראשוני
עם המידע בסביבה שלך.
זהו רישום זמני
של כל המידע
שהחושים שלך קולטים.
למרות שיש לך חמישה חושים,
השניים שהכי נלמדים מבחינת זיכרון 
הם מראה וצליל.
אז בתוך הזיכרון החושי, יש לכם
זיכרון אייקוני, שהינו
זיכרון עבור מה שאתם רואים,
וזיכרון הדהודי, שהינו
זיכרון עבור מה שאתם שומעים.
אחד מהדברים שבאמת מעניינים על זיכרון חושי
הוא שמשך הזמן שלו שונה
בהתאם לאופן של המידע שמגיע.
אז מידע חזותי
הוא עשיר להפליא,
אבל זה נמשך
פחות מחצי שניה.
מידע שמיעתי
מצד שני, נמשך
לקצת יותר זמן.
הוא נמשך בערך
לשלוש או ארבע שניות.
אז אם אי פעם התנתקת ממה שהולך בשיחה

Bulgarian: 
Това понякога също се нарича
сетивен регистър,
така че ако чуеш този термин,
просто знай,
че това е същото нещо
като сетивна памет.
И това е когато за пръв път взаимодействаш
с информацията от околната си среда.
Това е временен регистър
на цялата информация,
която сетивата ти възприемат.
Въпреки че имаш пет сетива,
двете най-изучени що се отнася до памет
са зрение и звук.
В сетивната памет имаш
иконна памет, което е памет
за това, което виждаш,
и ехоична памет, което е памет за това,
което чуваш.
Едно от много интересните неща
за сетивната памет е
че продължава различно количество време
в зависимост от модалността
на навлизащата информация.
Визуалната информация
е изключително ярка,
но трае по-малко
от половин секунда.
Слуховата информация,
от друга страна,
трае малко по-дълго.
Трае около три
до четири секунди.
Ако се изключиш от разговор

English: 
This is sometimes also
called the sensory register,
so if you hear that
term, just know
it's the same thing
as sensory memory.
And this is where
you first interact
with the information
in your environment.
It's a temporary register
of all the information
your senses are taking in.
Even though you
have five senses,
the two most studied in terms
of memory are sight and sound.
So within sensory
memory, you have
iconic memory, which is
memory for what you see,
and echoic memory, which is
memory for what you hear.
One of the really interesting
things about sensory memory
is that it lasts a
different amount of time
depending on the modality of
the information coming in.
So visual information
is incredibly vivid,
but it only lasts for
less than half a second.
Auditory information.
on the other hand, lasts
a little bit longer.
It lasts for about
three or four seconds.
So if you've ever tuned
out of a conversation

English: 
and your friend gets mad that
you're not listening to them,
you can thank echoic
memory for helping
you remember the last
thing they actually said.
So we have a ton of information
coming into our sensory memory,
but we can't possibly
process all of it.
We decide what to
pay attention to,
and that gets passed along into
working memory to be processed.
Working memory is
just whatever you're
thinking about right
at this moment.
And it's also called
short-term memory,
but we're going to stick
with working memory
because that's what
psychologists call it.
Working memory capacity works
a little bit differently.
It's not defined by time
so much as quantity.
Just remember the
magic number seven.
Your working memory can hold
about seven plus or minus
two pieces of information at
a time, so about five to nine.
This does vary a
little bit based
on how complicated those
pieces of information
are, how old you are,
that kind of thing.
But generally, it's
right around seven.
And an interesting fact
is that this is actually

iw: 
והחבר שלך מתרגז 
שאתה לא מקשיב לו,
אתה יכול להודות לזיכרון הדהודי שעזר לך
לזכור את הדבר האחרון שהם בעצם אמרו.
אז יש לנו המון מידע
שנכנס אל הזיכרון החושי שלנו,
אבל אנחנו לא מסוגלים
לעבד את כולו.
אנחנו מחליטים למה לשים לב,
וזה מועבר לזיכרון עבודה כדי לעבור עיבוד.
זיכרון עבודה הוא
רק מה שמעניין אותך
לחשוב עליו ממש ברגע זה.
וזה גם מה שנקרא
זיכרון לטווח קצר,
אבל אנחנו הולכים להישאר
עם השם - זיכרון עבודה
כי ככה פסיכולוגים קוראים לזה.
העבודה של קליטת זיכרון העבודה 
עובדת קצת אחרת.
זה לא מוגדר ממש על פי זמן
כמו על פי כמות.
רק זכרו את
מספר הקסם שבע.
זיכרון העבודה שלכם יכול להחזיק
כשבע פלוס מינוס
שתי חתיכות מידע בו זמנית,
כלומר כחמש עד תשע.
זה עשוי קצת להשתנות בהתבסס
על כמה מסובכים פיסות מידע אלו
על הגיל שלך,
ודברים מסוג זה.
אבל באופן כללי, זה סביב שבע.
ועובדה מעניינת היא שבעצם זה

Bulgarian: 
и приятелят ти ти се ядоса,
че не го слушаш,
можеш да благодариш на ехоичната памет,
че ти помага
да помниш последното нещо,
което той каза.
Имаме множество информация,
навлизаща в сетивната памет,
но не можем да обработим цялата.
Решаваме на какво да обърнем внимание
и какво бива предадено към работната памет,
за да бъде обработено.
Работната памет е просто
каквото мислиш
точно в този момент.
Също се нарича
краткосрочна памет,
но ще се придържаме
към работна памет,
понеже така я наричат
психолозите.
Капацитетът на работната памет
работи малко по-различно.
Той не е определен толкова много от времето,
колкото от количеството.
Просто помни магическото число седем.
Работната ти памет може да съдържа
около седем плюс или минус
две части информация едновременно,
тоест около пет до девет.
Това варира малко,
въз основа на сложността
на информацията,
на възрастта ти и такива неща.
Но като цяло е около седем.
И интересен факт е,
че това е причината

English: 
why phone numbers started
out as seven digits long.
It was determined that that's
as many pieces of information
as a person could hold in
mind without getting numbers
confused or mixing them up.
And just like sensory memory
has different components
for different types of
input, working memory
has different
components to process
those distinct types of input.
Visual and spatial information,
like pictures and maps,
are processed in the aptly-named
visuo-spatial sketchpad,
while verbal information,
meaning words and numbers,
are processed in the
phonological loop.
Again, think of
repeating a phone number
to yourself just long
enough to type it in.
That's using your
phonological loop.
Be careful here, though.
"Verbal information" means
any words and numbers, so
words and numbers you heard that
came from the echoic memory,
and words and numbers you saw
that came from iconic memory.
So we've got a little bit
of mix-and-match here.
Now, you might be thinking
that sometimes you
need to process
input place that has

Bulgarian: 
в началото номерата на телефоните
да са били със седем цифри.
Било е определено, че толкова информация
може човек да задържи в ума си,
без да обърка числата.
И точно както сетивната памет
има различни компоненти
за различни видове входяща информация,
работната памет
има различни компоненти
за обработване
на тези отделни видове
входяща информация.
Визуална и пространствена информация,
като картини и карти,
биват обработени във зрителнопространствената памет,
докато вербалната информация,
като думи и числа,
се обработва във фонологичния кръг.
Отново, мисли за повтарянето
на телефонен номер
на себе си достатъчно дълго,
че да го запишеш.
Това е използване на фонологичния кръг.
Но внимавай тук.
Вербална информация
означава думи и числа,
тоест думи и числа, които чуеш,
които идват от ехоичната памет,
и думи и числа, които видя,
които идват от иконната памет.
Имаме малко смесване тук.
Може да мислиш,
че понякога
ти трябва място за обработка,

iw: 
הסיבה שמספרי הטלפון התחילו
בתור שבע ספרות.
נקבע שזו כמות חתיכות המידע
שאדם יכול להחזיק במוחו
בלי להתבלבל במספרים
או לערבב אותם.
ובדיוק כמו שלזיכרון חושי
יש מרכיבים שונים
עבור סוגים שונים של
קלטים, כך גם לזיכרון עבודה
יש רכיבים שונים לעיבוד
סוגים שונים של קלטים.
מידע חזותי ומרחבי,
כמו תמונות ומפות,
מעובדים בשם המתאים - לוח ויזואלי מרחבי,
בעוד מידע מילולי,
כלומר מילים ומספרים,
מעובדים בלולאה פונולוגית.
שוב, תחשבו על שינון מספר טלפון
לעצמכם בדיוק מספיק זמן כדי להצליח לכתוב אותו.
זה שימוש בלולאה הפונולוגית שלכם.
היזהרו כאן, כי
"מידע מילולי" הכוונה לכל המילים והמספרים,
אז מדובר על מילים ומספרים ששמעת 
שהגיעו מזיכרון הדהודי,
וגם על מילים ומספרים שראית
שבאו מזיכרון אייקוני.
אז יש לנו קצת ערבוב והתאמה כאן.
עכשיו, אולי חשבת על זה שלפעמים אתה
צריך לעבד קלט שיש

English: 
verbal and visual
information together,
such as a map with street
names and landmarks.
In that case, you need
someone to coordinate
the efforts of the
visuo-spatial sketchpad
and the phonological loop.
So something called the central
executive fills that role.
You can think of him kind
of like a traffic cop who
directs the other components
of working memory.
Once the central executive tells
the visuo-spatial sketchpad
and the phonological
loop to coordinate,
then they create an
integrated representation
that gets stored in the
episodic buffer, which
acts as a connector
to long-term memory.
Long-term memory
is the final stage
in the information
processing model.
When stuff gets in here, it's
like hitting the Save button
on your computer.
Unfortunately, our memories
aren't quite as foolproof
as that.
It doesn't work perfectly.
But we can store a
lot of information
in long-term memory.
Once again, there are
different components
that specialize in
different types of memories.

Bulgarian: 
в което има и вербална,
и визуална информация,
като карта с имената на улиците
и забележителности.
В този случай ти трябва някой
да координира
усилията на зрителнопространствената памет
и фонологичния кръг.
Нещо, наречено централен изпълнител,
изпълнява тази роля.
Може да мислиш за него
като за пътен полицай,
който насочва другите компоненти
на работната памет.
След като централният изпълнител
каже на зрителнопространствената памет
и фонологичния кръг
да се координират,
те създават интегрирана репрезентация,
която бива съхранена
в епизодичния буфер,
който действа като свръзка
с дългосрочната памет.
Дългосрочната памет
е последният етап
в модела за обработване на информацията.
Когато нещата влязат тук,
това е като натискане на бутона "Запази"
на компютъра ти.
За нещастие, спомените ни не са толкова
непогрешими.
Не работят перфектно.
Но можем да съхраним
много информация
в дългосрочната си памет.
Отново, има различни компоненти,
които специализират в различни видове спомени.

iw: 
בו מידע מילולי וחזותי יחד,
כגון מפה עם שמות רחובות וציונים.
במקרה כזה, אתה צריך
מישהו בשביל לתאם
את המאמצים של הלוח ויזואלי מרחבי,
ושל הלולאה הפונולוגית.
אז משהו שנקרא המעבד המרכזי
ממלא את  התפקיד הזה.
אתה יכול לחשוב עליו כשוטר תנועה
שמכוון את שאר הרכיבים
של זיכרון העבודה.
לאחר שהמעבד המרכזי אומר
ללוח הויזואלי מרחבי
וללולאה הפונולוגית לתאם,
אז הם יוצרים
ייצוג משולב
שמאוחסן בחוצץ אפיזודי,
שמשמש כחיבור
לזיכרון לטווח ארוך.
זיכרון לטווח ארוך
הוא השלב הסופי
במודל עיבוד המידע.
כאשר החומר מגיע לכאן, זה
כמו לחיצה על הכפתור 'שמור'
במחשב שלך.
למרבה הצער, הזיכרונות שלנו
לא לגמרי חסיני תקלות
כמו זה.
זה לא עובד בצורה מושלמת.
אבל אנחנו יכולים לאחסן
הרבה מידע
בזיכרון לטווח ארוך.
שוב, יש רכיבים שונים
שמתמחים בסוגי זיכרונות שונים.

iw: 
יש לנו שני קטגוריות עיקריות- 
מפורש, המכונה גם מוצהר
ומרומז, נקרא גם לא מוצהר.
כמו שאתם יכולים לראות,
פסיכולוגים אוהבים
לתת לדברים האלה מספר שמות,
אבל למרבה המזל,
הם יכולים בדרך כלל
להתפרק למשהו
הגיוני, אז אל תרגישו מאוימים.
זיכרונות מפורשים, למשל, הם עובדות או אירועים
שאתה יכול בבירור או במפורש לתאר.
אז כל פעם שאתה עושה
מבחן אוצר מילים או זוכר
ערי בירה של מדינה, 
אתה משתמש בסוג מסוים
של זיכרון מפורש
שנקרא זיכרון סמנטי.
ו"סמנטי" רק אומר שזה "משהו שקשור במילים",
אז אתה יכול לחשוב על זה כעל
יכולת לזכור עובדות פשוטות
כמו המשמעויות של המילים.
הסוג השני של זיכרון מפורש
נקרא זיכרון אפיזודי,
שהוא זיכרון אירועים,
כמו מסיבת יום ההולדת האחרונה שלך.
בדיוק כמו שפרק בסדרת טלוויזיה
הוא רצף של אירועים,
הזיכרון אפיזודי שלך מאחסן
זיכרונות הקשורים לאירוע.
בעוד שאת הזיכרונות המפורשים קל להגדיר,
זכרונות מרומזים הם קצת יותר מעורפלים.

Bulgarian: 
Имаме две главни категории –
категорична, също наречена декларативна,
и абсолютна, също наречена
недекларативна.
Както можеш да видиш,
психолозите обичат
да дават на нещата
множество имена,
но за щастие те по принцип
могат да бъдат разделени на неща,
които са логични,
така че не се плаши.
Категоричните спомени, например,
са факти или събития,
които можеш ясно или категорично да опишеш.
Всеки път, когато правиш
тест за думи или си припомняш
столиците, използваш специфичен вид
категорична памет,
наречена семантична памет.
И "семантична" просто означава
"свързана с думите",
така че може да мислиш за нея
като способност да си припомниш прости факти като значението на думите.
Втори вид категорична памет
се нарича епизодична памет,
което е памет за събития,
като последното ти парти
за рождения ти ден.
Както телевизионен епизод е поредица събития,
епизодичната ти памет съхранява
свързани със събития спомени.
Докато категоричните спомени
са лесни за дефиниране,
абсолютните спомени
са малко по-неясни.

English: 
We have two main categories--
explicit, also called
declarative, and implicit,
also called non-declarative.
As you can see,
psychologists like
to give these things
multiple names,
but fortunately,
they can generally
be broken down
into something that
makes sense, so don't
get intimidated.
Explicit memories, for
example, are facts or events
that you can clearly
or explicitly describe.
So any time you take a
vocabulary test or remember
the state capitals, you're
using a specific type
of explicit memory
called semantic memory.
And "semantic" just means
"having to do with words,"
so you can think
about it as being
able to remember simple facts
like the meaning of words.
A second type of
explicit memory is
called episodic memory,
which is memory for events,
like your last birthday party.
Just like a TV episode
is a sequence of events,
your episodic memory stores
event-related memories.
While explicit memories
are easy to define,
implicit memories are
a little bit fuzzier.

Bulgarian: 
Те включват неща, които може
да не можеш да обясниш,
като как да караш колело.
Вероятно не можеш ясно да кажеш
колко точно налягане да поставиш върху педалите
или как точно да завъртиш кормилото.
Но при положение,
че научи,
че ако се качиш на колело
и просто потеглиш,
вероятно няма да паднеш...
Спомени за процедури,
като каране на колело,
удобно се наричат "процедурни спомени".
Последният вид абсолютна памет
се нарича прайминг, което означава,
че предишният опит влияе
на настоящата ти интерпретация
на събитие.
Например ако кажа думата "hair",
за какво мислиш?
Ако обърна внимание
на началото на това видео,
може да помисли за hair
като H-A-R-E,
което означава "заек", поради прайминга с картинката на заека
в началото.
Скорошното ти събитие за виждането на заек остана в паметта ти
и повлия на интерпретацията ти на думата,
която казах.

English: 
They involve things you may
not be able to articulate,
such as how to ride a bicycle.
You probably can't
say clearly how much
pressure to put on the
pedals or exactly how
to turn the handlebars.
But provided that you ever
learned in the first place,
if you get on a
bike and just do it,
you probably won't fall over.
Memories for procedures
like riding a bike
are conveniently called
"procedural memories."
The last type of
implicit memory is
called priming, which means that
previous experience influences
your current
interpretation of an event.
For example, if I say the word
"hair," what do you think of?
If you paid attention at
the beginning of this video,
then you might have thought
of "hair" as "H-A-R-E,"
meaning "rabbit," because you
were primed with the bunny
picture at the beginning.
Your recent experience of seeing
a bunny stayed in your memory
and influenced your
interpretation of the word
that I said.

iw: 
הם כוללים דברים שלא תוכל להגדיר בבהירות,
כמו איך לרכב על אופניים.
אתה כנראה לא יכול
לומר בבירור עד כמה
צריך ללחוץ על הדוושות או איך בדיוק
לסובב את הכידון.
אבל אחרי שפעם אחת למדת את זה מלכתחילה,
אם תעלה על אופניים ופשוט תעשה את זה,
אתה כנראה לא תיפול.
זיכרונות של תהליכים
כמו רכיבה על אופניים
נקראים "זיכרונות תהליכיים".
הסוג האחרון של זיכרון מרומז
נקרא הטרמה, 
שאומר שניסיונות קודמים שלך משפיעים
על הפרשנות שלך לאירוע הנוכחי.
לדוגמה, אם אני אומרת את המילה
"שיער", על מה אתה חושב?
אם שמת לב בתחילת הסרטון הזה
אז אולי חשבת על "שיער" כמו "HARE"
כלומר "ארנבת" כי היה לך הטרמה לארנבת
מהתמונה בהתחלה.
החוויה הטרייה של ראיית
הארנב נשארה בזיכרון שלך
והשפיעה על הפרשנות שלך למילה
שאמרתי.

Bulgarian: 
Ако не внимаваше или ако трябваше
да избутваш косата от лицето си
през последните няколко минути,
тогава може да помисли за hair
като H-A-I-R,
понеже по принцип
е по-честа дума.
С всички тези компоненти на паметта
може да се чудиш точно колко
може да побере.
И мисля, че всички сме имали чувството,
че не можем
да поемем повече информация
и докато може да е вярно,
че не можеш да обработиш
повече информация в момента,
за разлика от компютъра пред теб,
доколкото знаем,
капацитетът на дългосрочната памет
е неограничен.
Така че мозъкът ни никога не става
твърде пълен
за повече информация.

iw: 
אם לא שמת לב,
או אם אולי היית צריך להעיף
את השיער מהפנים שלך
בדקות האחרונות,
אז כנראה חשבת על המילה "שיער" כמו "שיער"
כי זו בדרך כלל
המילה הנפוצה יותר.
עם כל רכיבי הזיכרון האלה,
ייתכן שאתה תוהה עד
כמה הזיכרון יכול ממש להחזיק.
אני חושבת שכולנו מרגישים שאנחנו לא מסוגלים
ללמוד מידע נוסף כלשהו,
ובעוד זה יכול להיות נכון
אבל אתה לא יכול לעבד יותר
מידע כרגע,
בשונה מהמחשב
שמולך, ככל שאנו יודעים
הקיבולת של זיכרון לטווח ארוך
הוא בלתי מוגבל.
אז המוח שלך
אף פעם לא באמת נהיה
מלא מידי בשביל מידע נוסף.

English: 
If you weren't paying attention,
or if you've maybe had to push
your hair out of your face
in the last few minutes,
then you might have thought
of "hair" as "H-A-I-R,"
because it's generally
a more common word.
With all these
components of memory,
you might be wondering how
much it can actually hold.
I think we've all had the
feeling that we can't possibly
take in any more information,
and while it might be true
but you can't process any more
information at the moment,
unlike like the computer in
front of you, as far as we
know, long-term memory
capacity is unlimited.
So your brain
never actually gets
too full for more information.
