Az ember világra jön, a világ pedig, adott esetben, megbetegíti. Adott esetben akár halálosan.
Hát akkor meghal! És akkor mi van? A halál az élet része! Halál nélkül miféle lenne az élet?
Ez teljesen természetes!
Vagy nem védekezhetnénk-e esetleg mégis valahogy?
Például oltásokkal?
Nem egy egyszerű téma ez egy tudósnak.
Nem a tárgya, hanem egyesek hozzáállása miatt.
Ők ugyanis azt mondják: "Az oltások megbetegítenek, kevésbé védenek, mint a természetes betegség,
és egyébként is csak egy sokmilliárdos üzletet jelentenek az iparnak."
Az oltások tehát értéktelenek, felesleges beolttatni a gyerekeket,
kapják csak el szépen a gyermekbetegségeket - ezért is nevezik azokat gyermekbetegségeknek, háhhá!
A természetes betegség sokkal jobb.
És ez az egész amúgy is csak a gyógyszeripar profitjáról szól.
Egészen döbbenetes, hogy amikor ennyi rengeteg információ áll rendelkezésünkre,
amikor minden lehetőségünk megvan arra, hogy részleteiben, alaposan áttekinthessük a dolgokat,
mégis olyan meghatározó szerephez juthat egy-két ember véleménye,
hogy ténylegesen vannak manapság olyan emberek, akik nem engedik, hogy beoltsák a gyerekeiket,
mert szerintük az túlságosan is veszélyes,
mivel az oltások sokkal nagyobb kockázatot jelentenek, mint amennyi hasznot hajtanak.
Felmerül a kérdés, hogy az ilyen emberek hogyan képesek egyáltalán zöldágra vergődni a mai világban?
Végtére is alapvetően - magunktól - azt mondanánk, hogy minden döntésnél, amit meghozunk,
racionális, tehát józan megfontoláson alapuló érvekre építünk, úgy önmagunkkal, ahogy másokkal szemben is.
Mégis mi ez? Hogyan közelíthetünk meg egy olyan témát, ahol az egyik oldalon van az az állítás, hogy
az USA-ban az oltások által majdnem teljesen felszámoltak számos betegséget, így például a diftériát.
Mások pedig azt mondják, hogy hát igen, de ez még mindig nem 100%-os bizonyosság
és túl sok - tehát egy vagy két - olyan esetről hallottam,
ahol tényleg nagyon súlyos mellékhatással jártak az oltások, ezért én inkább nem olttatnám be a gyerekemet.
Hogy van ez?
Hogy van az, hogy egy ember véleménye ennyivel többet nyom a latban,
mint a rengeteg vizsgált eset eredményei alapján tett statisztikai megállapítások?
Tegyünk most úgy egy kicsit, mintha teljesen ostobák lennénk és mondjuk azt, hogy világra jön az ember,
a világ már adott - és tele van baktériumokkal.
Ezek a baktériumok adott esetben megbetegíthetnek minket.
Nem KELL persze védekeznünk ezek ellen, de a megfelelő tudás birtokában megtehetjük.
Arról tehát már tudunk valamit, hogy a baktériumok kórokozók, és hogy felléphetnénk ellenük,
ha ismernénk egy olyan anyagot vagy kezelést, ami nem csak hogy valamennyi védelmet nyújt a testünknek, de
képessé teszi arra is, hogy megvédje magát a kórokozóktól - és ez a lényeg.
Az oltások ugyanis az orvostudomány azon ritka eljárásai közé tartoznak,
ahol pontosan ismerjük az ok-okozati viszonyokat.
Hosszabb ideje már annak, hogy ezt felismerték, de felismerték és egyre tovább finomították,
de alapvetően csak arról van szó, hogy az oltóanyagok révén megeddzük a testünket.
Tehát megeddzük az immunrendszerünket arra az esetre, ha szembekerülne egy tényleges betegséggel,
hogy akkor kellő gyorsasággal léphessen fel a kórokozók ellen, hogy ne fertőzzünk meg másokat,
alacsonyan tartva így a betegség terjedésének veszélyét, stb.
Az egyéni védelem - egyes személyeké - mellett fontos a társadalmi oldal, a "nyájimmunitás" is.
Minden emberpopulációban vannak olyan személyek, akiket nem lehet beoltani.
Mert túl gyengék vagy túl fiatalok vagy betegek - és ahhoz, hogy őket is megvédhessük
a fertőző betegségektől, fontos, hogy a csoport maradéka teljesen be - szépen mondva, át - legyen oltva.
95% az átoltottsági ráta.
Tehát mégegyszer, hogy világos legyen: egy csupor... azaz csoport 95%-a át kell legyen oltva ahhoz,
hogy a maradék 5% is, akiket ilyen vagy olyan okok miatt, de nem lehet beoltani, védve legyen.
Így aztán, ha egy közösségben, városi kerületben vagy faluban
összeállnak az emberek és azt mondják, hogy mi nem fogjuk beolttatni a gyerekeinket,
és így túl nagy lesz a be nem oltottak aránya,
akkor ezzel rendkívül nagy nyomást fejtenek ki a többiekre - konkrétan fertőzési nyomást.
Ha ugyanis ők megbetegednek, az oltottsági ráta pedig nem elég magas, akkor ez a fertőző betegség járvánnyá fog terebélyesedni.
Holott ez egyáltalán nem szükségszerű, és nem is kellene így történnie,
ha egyesek nem utasítanák el - számomra nehezen érthető okok miatt - az oltást.
Egy példa az érthetőség kedvéért. Képzeljük magunkat egy várandós anya helyébe
- a férfi nézőknek ez nyilván nem egyszerű, de képzeljék el -,
aki elutasította a bárányhimlő-oltást,
és nem sokkal a gyermeke születése előtt elkapja a bárányhimlőt.
"Végülis csak egy gyermekbetegség."
Azonban 30% az esélye annak - figyelem, ez egy statisztikai megállapítás -, hogy
halálos lesz a még meg nem született gyermek számára.
És akkor...?
Ez a probléma.
Szóval, ne olyan egyes esetekből induljunk ki, amelyek statisztikailag annyira ritkák, hogy
a Gauss-normál eloszlás görbéjének az északkeleti szárnyába, legeslegesleghátulra esnek,
amikor február 29-e egy olyan szerdai napra esik, amikor még telihold is van és és és...
szóval abszolút egyes esetek - ezekből semmit nem lehet levezetni az oltások témakörében.
Most azonban azt emelném ki, hogy tudomány és kutatás útján kiderítettük
ok és okozat összefüggését ezeknél a betegségeknél.
Elsősorban persze a híres-hírhedt gyermekbetegségekről van szó, így például
a mumpszról, a kanyaróról, a himlőről, a diftériáról, stb. stb.
Tehát alapvetően tudjuk, miről van szó.
Ezek az anyagok, avagy ez az összefüggés, az összefüggés felismerése már nagyon korán meglett,
mivel az empirikus tudományokban a hipotéziseket kísérletekkel ellenőrzik.
Laborvizsgálatokkal ellenőrzik, hogy az az anyag vagy kórokozó, esetleg a kórokozó részei,
amit oltásként beadnának, valóban azt a hatást váltják-e ki, amit a feltevések szerint ki kellene váltaniuk.
Így ellenőrzik a tiszta hatóanyag hatásosságát.
Ekkor jönnek a vizsgálatsorozatok, a statisztikákban való elmélyedés
- oltott és nem oltott páciensek csoportjainak összehasonlítása -,
hogy kiderüljön, mennyire is hatásos az oltás a gyakorlatban. Tehát...
És ezzel gyakorlatilag a rendelkezésünkre is áll minden információ a "Mit tudhatunk egy oltóanyagról?" kérdés megválaszolásához.
Először is, tudom, hogyan működik az anyag,
másodszor, tudom, hogyan működik emberek egy csoportjában, bizonyos körülmények között;
ezzel most már kiállhatok a nyilvánosság elé és elmondhatom,
hogy "Kedves embertársaim ország-kontinens-világszerte, felfedeztünk egy oltóanyagot,
amellyel emberek tömegeit védhetjük meg egy katasztrofális betegségtől, például a himlőtől."
És mégis vannak, akik erre azt mondják, nem, ez az egész úgyis csak egy összeesküvés,
tehát a laboreredmények, a kísérletek, a statisztikai vizsgálatsorozatok, ez mind nem igaz, itt valójában
ellepleznek előlünk dolgokat, itt teljesen más hatások vannak, amelyekről senki nem számol be nekünk...
és így fordulhatnak elő például olyan esetek, mint 1998-ban, amikor Nagy-Britanniában egy bizonyos Wakefield úr
egy-két szerzőtársával együtt egy olyan tanulmányt publikált,
amely úgymond elindította a nagy oltásellenes mozgalmat.
Azt állította ugyanis akkoriban, hogy egy bizonyos oltóanyag autizmust idéz elő a beoltott gyermekeknél.
Ezt az úriembert azóta már eltiltották az orvoslástól, bár ez jó időbe telt.
Először is, a kollégái nem tudták reprodukálni az eredményeit.
Semmit nem tudtak megismételni. Semmit.
Ez volt az első.
Másodszor, kiderült, hogy igen erős anyagi érdekeltség állt fenn azon családok részéről, amelyeknek a gyermekeiről Wakefieldék beszámoltak a tanulmányban
- Wakefield összesen néhány tízezer fontot kapott tőlük -,
harmadszor pedig alapvetően az összes eredménye tudományosan tarthatatlannak bizonyult.
És mégis ő az oltásellenes részleg nagy-nagy hőse.
Holott bebizonyosodott róla, hogy hazudott, csalt és hamisított,
az oltásellenesek meg vannak győződve az igazáról.
Világos: az egyes eset - amit akár mi magunk éltünk át - határozza meg a véleményünket, természetesen.
Az oltások esetében azonban nem a véleménynek kellene mérvadónak lennie, hanem az igazságnak.
Az igazság pedig az, hogy az oltás egy nagyon, nagyon jó dolog.
