Què passa,
cadascú puja les escales com vol.
Va, que a l'"NTV" d'avui
hi trobareu...
Seqüències insòlites, fantàstiques, fins i tot paranormals.
Els presentem el primer,
i segurament l'únic,
refugi antizombis del món.
Són lluços congelats.
I no us preocupeu,
si no us agrada el programa...
Es pot escapar
per aquesta trampilla.
Gaudeix del teu déjà vu.
a Ljubljana, la capital d'Eslovènia,
hi ha l'enviat especial de TV3
Jordi Ferrerons.
Jordi, bona nit.
Bona nit, Ljubljana.
Estem intentant tornar a trucar.
Sisplau, pengeu el telèfon.
Ljubljana, bona nit.
Sembla que aconseguim tenir
Jordi Ferrerons en pantalla,
almenys veiem la imatge, però no
ens arriba el so des de Ljubljana.
On sí que intentarem que arribi
el so és des de Zagreb,
Vicenç Lozano,
enviat especial de TV3, bona nit.
-No sento res.
-Bona nit, Vicenç.
De moment no podem establir comunicacions
ni amb Ljubljana ni amb Zagreb,
tot i que aconseguim tenir
les imatges
dels enviats especials de TV3
a Eslovènia i a Croàcia.
# (Elvis Presley, "Jailhouse rock")
# The warden threw a party
in the county jail.
# The prison band was there
and they began to wail.
# The band was jumpin'
and the joint began to swing.
# You should've heard them knocked-out jailbirds sing.
# Let's rock.
# Everybody, let's rock.
# Everybody in the whole cell block
# was dancin'
to the Jailhouse Rock. #
Els presentem el primer,
i segurament l'únic,
refugi antizombis del món.
És a Cànoves, al Vallès Oriental,
i l'ha construït l'aficionat a aquest gènere de terror Dani Baró.
Una muralla de ciment,
planxes d'acer...
i filferro espinós
envolten la fortalesa exterior,
que disposa fins i tot
d'un vehicle antizombis,
per poder fugir en cas d'emergència.
El Dani Baró, propietari d'una empresa de treballs forestals,
ha invertit un any i mig
i uns 12.000 euros
a fer realitat
aquest somni de la seva infància.
(home) És una mera afició,
com la gent pot col·leccionar
qualsevol tipus de begudes,
o de cromos,
o aficionats al Barça,
que també es poden gastar
molts diners en "merchandising".
L'interior, el búnquer subterrani,
és encara més espectacular.
L'ha fet aprofitant un antic dipòsit d'aigua de 30 metres cúbics,
seguint totes les regles del gènere.
Aquest refugi inclou
sistemes de comunicació,
generador d'electricitat, farmaciola, llits, cuina i serveis.
I, esclar, menjar.
El Dani ha pensat en tot,
fins i tot en la possibilitat
d'una evacuació.
Si totes les línies
de defensa fallen,
es pot escapar
per aquesta trampilla.
Jordi Aguilera, TV3, Cànoves.
Si el nostre protagonista d'avui
no els deixa parats,
és que ja no ens hem d'estranyar
de res.
Però tu...
Un primer pla, David, sisplau,
un primer pla de la cara.
Tu... tu... tu ja hi veus?
No m'entens, Robin.
Saps el que m'agradaria?
Casar-me amb la Dona Gat, inseminar-la i al cap de nou mesos,
tenir un preciós ratpenadet
o una dona gateta.
-Què tal?
-Conseller en cap, què fa?
M'ha reconegut! Caram!
Soc el més superheroi i
el més superguapo, el més supertot.
Soc la Massa.
No dono crèdit.
Vaig a veure si trobo
algun llibre per superherois,
coincidint amb la Fira del Llibre.
Ara hauríem de fer una autocrítica.
Què se'n sap, d'allò
de la unitat dels comunistes?
Doncs jo crec que...
després d'una profunda crisi...
Ostres, ostres!
(aplaudiments)
Això no val!
A veure...
Vol dir...
Vol dir que podrem arreglar-ho,
tot això?
Home, jo sol no.
Avui s'ha tallat el trànsit
a la Gran Via,
del carrer Padilla a Llacuna,
a causa de les obres
que s'estan fent en aquesta zona.
S'ha construït un desviament provisional amb tres carrils,
pels vehicles que van direcció Barcelona nord i el Maresme.
El desviament ha provocat l'alentiment del trànsit.
A les onze d'aquest matí ha quedat tallada la calçada central
de la Gran Via de Barcelona
a la zona de la plaça de les Glòries
a causa de les obres
que es fan en aquest nus viari.
Poc després els treballadors
han senyalitzat
el desviament provisional
que l'Ajuntament ha construït
al lateral de la Gran Via.
Per aquí circularan
fins a final d'any
els vehicles que es dirigeixen
des de Barcelona al Maresme,
per l'autopista A19
i la Nacional II.
El desviament
té tres carrils d'ample,
els mateixos que tenia
la calçada central de la Gran Via,
però els vehicles han de fer
dos girs bastant tancats.
També s'han instal·lat dos semàfors en aquest tram.
La combinació d'aquests fets provoca l'alentiment del trànsit.
Des de fa quinze dies,
la inauguració d'un nou tram
del cinturó litoral
ha permès alleugerir
el trànsit de vehicles
a la zona afectada ara
per les obres.
-T'agrada Georgie Dann?
-Molt.
-"La barbacoa" especialment.
-És que no en té cap altra.
Deu ser això, és la que més em sona.
És que sembla
que totes les cançons del Dann...
Del Georgie Dann, siguin iguals, no?
Que té "El Bimbo"...
# Bailemos el bimbo. #
-Què més té?
-Recorda-me-les, segur que les sé.
# El chiringuito. El chiringuito. #
-"La barbacoa"...
-Però ho entones igual no?
# El chiringuito... #
# La barbacoa... #
# El bimbo... #
-Quina més?
-(públic) "El negro".
Ah. # Mami,
el negro está rabioso... #
# Ma-ma-ma mami...
# El negro está rabioso...
-# Está rabioso... #
-# Pregúntalo a la mami... #
Col·loca't... guaita-la ella,
que quapa que està.
Marca el compàs.
-Què és això?
-És que no veig re.
-Què haig de mirar?
-Que ho solucioni en Gerard.
Avui diumenge 10 de setembre
serà una data històrica.
Per primer cop
a tot el món al mateix temps,
se sentiran paraules com "maduixa", "préssec" o "carquinyoli.
Però a més d'aquestes tres paraules en direm altres.
Si vius a Alaska o a Jalisco
i vols sentir paraules com "maduixa", "préssec" o "carquinyoli,
sintonitza TV3 per satèl·lit,
l'única que et parla en català.
De moment.
Ara la tinc una mica torta,
però l'estic posant bé.
# Arribo a casa
feta pols de treballar
# un divendres qualsevol.
# Em deixo caure sobre el llit
sense pensar
# que potser també estàs sol.
# Sento que crida el telèfon,
# i en agafar-lo,
# una veu em diu que aixequi el vol,
# que és divendres, nit de gresca,
# que toca festa
fins que surti el sol.
# Dona'm festa!
# Vull ser com abans.
# Dona'm festa!
# La feina és angoixant.
# Dona'm festa!
# Renta'm el cervell.
# Dona'm festa!
# Llença'm al carrer. #
Si tu tampoc tens vergonya, segueix-nos a Instagram i Twitter.
Realment vostès creuen que els prims viuen millor que els grassos?
D'això se n'ha de parlar
a la televisió.
Perquè aquest afer és polèmic.
Em dic Josep, soc casteller,
soc ara mateix cap de colla
dels Castellers de Castelldefels.
-Vostè no és l'enxaneta.
-No.
Per sort o per desgràcia
no ho he pogut fer mai,
però intento
que els meus nens ho facin.
-Vostè on és, dels pisos?
-Jo estic ara a la pinya.
Normalment vaig de primeres mans, per la meva alçada.
Ho agraeixen, els seus companys,
que sigui a pinya, eh?
A més, tinc bones mans.
Vostè va arribar a pesar 145 quilos.
Sí.
-A quina edat?
-Mira, fa cosa de 14 mesos.
Aquesta és vostè,
la de la dreta, naturalment.
-Amb la seva filla?
-No, és la meva germana.
La seva germana.
Fins i tot diríem que sembla que
hi hagi una diferència gran d'edat.
-No, ella té cinc anys menys que jo.
-Només cinc anys.
Aquesta és la meva truita.
Està dedicada a Gaudí.
I és feta amb productes
de la Mediterrània.
Perquè jo faig cuina naturista.
-I aquesta cosa que surt?
-És la Sagrada Família.
-I com l'has titulada?
-Orgasmes bucals.
-Molt bé, i tu creus que guanyaràs?
-Sí, esclar.
-Ho tens claríssim.
-Claríssim.
Vinc a dir-te una cosa,
estic molt contenta, avui,
perquè avui he tornat
a aquest programa,
he begut un got d'aigua,
i no hi havia colilles.
Què dius!
L'última vegada va passar això?
Sí. He de dir-ho.
Perquè els convidats
d'aquest programa vagin amb compte.
Una guarrada, parlant en plata.
Atenció, perquè saps
que sota aquest barret...
s'hi amaga, com sempre, un objecte,
la definició del qual
s'ha de fer en 30 segons.
I l'Antoni, des d'aquí,
en aquests 30 segons,
és el temps de què disposa
per poder concretar exactament l'objecte de què es tracta.
És clar? 30 segons, endavant.
"A veure, és un rèptil...
que és llarg..."
-Una serp.
-Sí.
Oh!
Molt bé, ja et pots treure...
Ja et pots treure l'antifaç, enhorabona, Jordi.
Enhorabona, també, Antoni,
perquè acabeu de guanyar
les primeres 25.000 pessetes
de l'edició d'avui.
I com ha sigut que ràpidament
has endevinat això?
Un rèptil llarg... Està clar.
Hola, senyores i senyors, benvinguts...
en aquest magnífic circuit.
Bandera verda al fons de la graella.
Soroll eixordador.
Estem patint
amb aquest començament de carrera...
Problemes de frens, se'l menja
per l'esquerra, per fora,
arriba a la frenada
del revolt número 1.
Està encara sis metres lluny.
Seguirem molt de prop
la cursa d'aquest home.
Caurà la bandera quadriculada.
Primera victòria de la temporada.
Good job, Michael, good job.
Excellent.
# ("Hello Dolly")
#
# Hello Dolly.
# (imita anglès)
#
# No, no.
# (Madness, "One step beyond") #
Caminar? I ara!
#
Caminar? I ara!
#
Calça't un Marbella Junior.
#
"Zona de ball",
aquest és un programa
dedicat als amants del ball,
a les persones
que els agrada ballar,
i que, en definitiva, es diverteixen quan són en una pista.
Dimecres a la nit, Mari Pau Huguet us convida a "Zona de ball".
Dimecres a la nit, estrena a TV3.
Ens van dir... bueno, ens han dit...
que vas participar
en una obra de teatre al carrer.
I ara mateix
José Corbacho ens explicarà
que la policia no és tonta.
La primera vegada que vaig sortir al diari era a la pàgina de successos.
-Bona nit, Gerard.
-Què, bona nit.
-Bona nit, malparits.
-Bona nit, bona nit.
Hombre...
Passaràs a la història, entre
altres coses, per aquesta frase, eh?
És curiós, perquè és
una d'aquelles tonteries...
que dius inconscientment,
gairebé, no?
Un repte, anant a un concert
a Barcelona, a la sala Zeleste,
i anàvem a gravar, precisament,
el que va ser el disc
que ens va donar més a conèixer.
-El "Ben endins".
-Sí.
I havíem estat em sembla
que a casa del Cuco,
que quedàvem
a casa del baixista, el Cuco,
per sortir amb la furgoneta,
i el tio tenia milions
de cintes de vídeo diferents,
de grups, i molts de còmics, també.
Aleshores, no sé, estava sonant
la Janis Joplin, o així,
i ens impressionava que sortís...
"Good night, motherfuckers!"
Insultava el públic, i la gent...
Saps?, era tal
la passió i la intensitat...
Insultes i la gent t'aplaudeix,
això és fantàstic!
No, el que passa, que, clar,
del "motherfuckers"...
a després,
quan anava amb la furgoneta...
"I tu no tindries collons de dir,
de sortir a la gent i...?"
I vaig agafar la idea i ho vaig fer en plan tendre, no?,
perquè "Bona nit, malparits", saps?
-En el fons és tendre.
-És com "tonto", que deia aquell.
Jo no sé si vaig de...
de Manolo o d'Elvis Presley.
Acabem el programa d'avui
amb el famós grup Foo Fighters,
que no sé si a l'Elvis
li agradaria gaire,
i la cançó "Learn to fly",
però sobretot, sobretot,
dedicat a la figura dels Lakers,
Shaquille O'Neal.
Fins la setmana que ve.
L'altre dia
un periodista americà m'escriu,
i em diu: "Oye, Cugat,
jo em pensava que a Espanya
el president era en González.
Aquí ha vingut un senyor
que diu que també és president,
i es diu Pujol."
I els he tingut d'explicar
el que és la Generalitat,
el que és en Pujol,
i el que és en González.
Però a poc a poc ho estan aprenent.
D'aquí 50 anys
sabran què és Catalunya.
Totes les coses es dissenyen
per a un ús concret,
però de vegades
sorgeix un fet inesperat.
Vegin el que ha passat
a Melbourne, a Austràlia.
Un home ha quedat de cap per avall dins d'una paperera.
Buscava el seu telèfon mòbil,
que uns amics li havien llançat
a dins per fer-li una broma.
L'estretor del forat ha fet
que s'hi quedés encallat.
Els bombers han destapat
primer la paperera
i han intentat desencallar-lo
mentre el motiu del seu maldecap
era exhibit com un trofeu.
Al final els bombers han hagut
de tallar la tapa per alliberar-lo,
i tot ha quedat només
en un ensurt divertit.
¿No es considera
una família equilibrada
aquella parella amb dos fills, filles, per tant, del mateix sexe,
que el tercer es vulgui d'un altre?
Jo ho veig complicat,
a més, sembla una mica
que obrís la porta a...
"vull que sigui nena",
"vull que sigui rossa", saps?
Jo ho veig una mica complicat,
la natura, que faci
una mica "lo" seu, no?
La meva opinió,
absolutament personal.
Això, que cadascú, no sé...
I per cert que em deia
ara l'Espartac,
que ha hagut de sortir
per un atac de tos...
-Però ara torna, eh?
-Per què serà?
És que estem tots, semblem lluços, som lluços congelats, aquí dins.
No s'ho poden ni imaginar,
el fred que fa aquí dins.
És que és veritat,
és que és veritat!
Hauríem de fer nosaltres de càmeres
i ensenyar
com van vestits els càmeres.
Van vestits amb polars,
amb anoracs...
Clar, nosaltres no hi anem, així,
perquè figura que estem treballant en un programa informatiu,
i anem amb les nostres americanes...
I no es pot informar amb polar?
Escolta, jo, si em deixes,
vinc aquí amb l'anorac i la bufanda i em quedo tan ampla.
Que exagerades, a mi em preocupa...
que la meteoròloga del programa digui que aquí fa fred,
quan ella en principi
no hauria de notar fred ni calor,
perquè ha d'analitzar les coses.
La meteoròloga és això,
hipodèrmica, no?
Pocs minuts després, al 79,
quan en faltaven 11
per acabar el partit,
una genial jugada de Barrera,
aquí veiem, fixin-s'hi vostès,
perquè sorteja
fins a sis jugadors del Barcelona.
Com dèiem, Barrera, després
de sortejar tots aquests jugadors,
davant la sortida d'Urruti...
marca per baix.
És el 2-1 definitiu.
# Y Pedro Navaja puñal en mano
le fue pa' encima.
# El diente de oro iba alumbrando
toa' la avenida.
# Mientras reía
el puñal le hundía sin compasión
# cuando de pronto
sonó un disparo como un cañón.
# Y Pedro Navaja cayó en la acera mientras veía a esa mujer
# que revólver en mano
y de muerte herida ahí le decía:
# "Yo que pensaba
hoy no es mi día estoy salá.
# Pero Pedro Navaja tú estas peor, no estás en na'."
# La vida te da sorpresas,
sorpresas te da la vida, ay, Dios.
#
Fins i tot hem après a tocar-la.
Però amb l'estona que portem aquí
també hem après a tocar
la bateria d'aire...
el violí d'aire...
i fins i tot
un altre instrument d'aire.
D'aquí quinze dies,
les imatges del casament...
entre el príncep Guillem d'Anglaterra i Kate Middleton
faran la volta al món.
Els preparatius ja ho fan,
amb polèmica inclosa,
pels costos d'una celebració
que arriba quan els britànics comencen a notar
les dràstiques retallades
del govern de David Cameron.
Malgrat això,
el casament té tirada...
i així ho ha canalitzat
una companyia alemanya de telefonia.
Com es poden imaginar, no és la família reial britànica autèntica,
tots són dobles,
alguns realment ben triats.
El vídeo és una campanya publicitària, és a internet,
la idea no és original,
està treta del casament de dos joves
que van entrar així a l'església
el dia del seu casament
i després ho van penjar a internet
convertint-se
en un autèntic fenomen.
Ens van dir... bueno, ens han dit...
que vas participar
en una obra de teatre al carrer.
I feies de lladre.
S'ho van creure, que eres un lladre,
i llavors et van posar a la presó.
-I quants anys et van caure?
-(Otero) No, a presó no!
No, vaig arribar al judici
i per sort...
la jutgessa i els policies nacionals que ens havien detingut
s'ho van prendre una mica "a risa".
Això era quan vaig començar
a fer teatre amb els meus amics,
vam contactar
amb un bar de l'Hospitalet
i vam simular un atracament
amb ostatges,
perquè en aquell moment havia passat allò del Banc Central a Barcelona...
Clar, imagina't quin moment.
Mitja al cap...
Vam fer una gresca, la gent del bar ja ens coneixia, hi-hi-ha-ha,
però un veí va veure sirenes,
va trucar a la Guàrdia Urbana,
van dir "no sabem re",
la Policia Nacional no sabia re,
la Guàrdia Civil,
i van arribar
a la meravellosa conclusió
els cossos de seguretat de l'Estat, que són molt llestos,
que havien de ser els GEOs,
perquè són els que no avisen.
Total, que va arribar policia
i urbana per ajudar els GEOs,
i em troben a mi
amb un megàfon allà fora:
"¡Eh, vayan saliendo y tal!"
I la gent que sortia del bar deia:
"Hòstia, s'ho han currat,
quatre cotxes de policia..."
(rialles)
-Detinguts, directament.
-Ostres...
Però bueno, va ser una anècdota, la primera vegada que surto al diari,
no era a Espectacles,
sinó a Successos.
Original forma
de subir por una escalera.
Pero ella
así lo hace.
Y ahora verán ustedes
una original manera
de colocarse una chistera,
fumando al mismo tiempo
un cigarrillo
con los dedos de los pies.
¡Esto es extraordinario, sensacional!
"Gent de fang", després
de "L'home-ronyó" i "Crits sords",
és el meu tercer llargmetratge,
en el qual, en imatges diferents, com a les altres històries,
torno a incidir en la necessitat d'adonà'ns-e que estem vius.
I mentre així sigui,
és quan hem de fer i de gaudir...
de les coses.
A "Gent de fang"
hi ha molts personatges,
tots ells protagonistes.
Perquè, encara que la pel·lícula està plena de seqüències insòlites,
fantàstiques,
fins i tot paranormals,
pretén fer un film
que toqui de peus a terra,
amb personatges de carn i ossos.
I a la vida tots som protagonistes.
Com aquesta dona,
grassa, violenta, malalta,
que sap que morirà d'aquí pocs dies.
O el seu marit,
un lluitador de "catch"...
que se sent impotent
de salvar-li la vida.
Encara que s'estimen,
l'angoixa els separa.
NTV. El canal del déjà vu.
Sort i quan vulguis prem, va.
És una persona. Un futbolista.
Baixet.
-Ronaldinho.
-No, anem dient noms, no?
Eto'o?
-Rijkaard?
-No...
Ves dient noms, molts noms, Víctor.
És un futbolista, però...
-Puyol.
-Oi, oi, oi, oi...
Què beus?
Es punxa?
Es punxa i va drogat?
-Bé, no cal ser tan explícit.
-Un futbolista...
Sí, sí, sí.
Futbolista que es punxa i va drogat!
És que...
Jo faria un canvi, la veritat, perquè ens estem embolicant tant...
Si això de cantar és emetre sons
amb modulacions de la veu
diferents de les que fem servir
quan parlem,
avui volem saber
què cantem i com cantem.
El nostre himne ens el sabem?
"Els Segadors". Espera't...
(cantusseja)
I la lletra?
Collons, sí que me la sé,
però no em ve...
Amb la sang dels castellans farem...
farem... no sé què vermella...
# Ara és hora, esmola l'eina,
# per quan vingui un altre juny... #
I tot això.
# ...infants... #
Hòstia, no me'n recordo.
# Catalunya triomfant
# tornarà a ser rica i ferma
# al voltant d'aquesta gent
# tan ufana i tan "superma".
# Bon cop de falç! #
# Un cop de falç!
# Un cop de falç... #
No sé què de la Senyera,
i quan la sento m'emociono,
però ja veus no la sé prou bé.
# Bon cop de... # Hosti,
feia temps que no la cantava.
Molt bé, Pepe, doncs ara
sí que ja estem a punt de...
És que...
hay que acabar, y a mí no me acaban de salir bien las entrevistas,
ni las despedidas
de las entrevistas.
-Conmigo no te fuerces.
-Largo.
-¿Pero cómo te despido?
-¡Vete a la mierda, hombre!
¿Sabes lo que te digo?
Mira, que por aquí...
Imagina't, "Pepe Rubianes, gràcies", te'n vas,
i quan estàs d'esquena jo...
-Hombre, esto estaría bien.
-¿Sí?
¡Vete a la mierda!
-Ho fem?
-¡Que te vayas a cagar, cabrón!
Tu programa me lo paso por aquí.
Pepe...
Me buscabas la boca.
Gràcies per haver vingut,
Pepe Rubianes! És ell, sí, senyor!
¡Vete a la mierda!
(aplaudiments)
