Pa u Zen-u dualnost između nižeg ja
i višeg ja nije napravljena.
Jer ako ti
vjeruješ u više ja
to je
jednostavan trik nižeg ja.
Ako vjeruješ
da nema zaista nižeg ja.
Da postoji samo više ja.
Ali da na jedan način ili drugi
više ja mora zasjati.
Sama činjenica što misliš
da mora pokušati zasjati
još uvijek daje valjanost
postojanju nižeg ja.
Ako misliš da imaš niže ja.
Ili ego da ga se riješiš.
I onda se boriš protiv njega.
Ništa ne ojačava obmanu da
postoji više od toga.
Pa ova
ogromna šizofrenija u ljudskim
bićima.
Mišljenja da su
jahač i konj.
Duša u upravljanju tijela.
Ili volja u upravljanju strastima.
Hrvajući se s njima.
Sve te vrste podjeljenog mišljenja.
Jednostavno
hrane problem.
I mi postajemo više i više
podjeljeni.
Pa mi imamo svakakve vrste ljudi.
Uključenih u unutarnju borbu.
Koju neče nikada, nikada
riješiti.
Jer
Pravo ja
Ili
ga znaš
ili ne.
Ako ga znaš.
Onda znaš da je jedino.
I drugo, tako zvano niže ja
jednostavno prestaje biti problem.
Postaje nešto poput fatamorgane.
I ne ideš okolo,
udarajući fatamorgane štapom.
Ili pokušavaš staviti okove
na njih.
Jednostavno znaš da su prividi
i hodaš ravno kroz njih.
Ali ako si odgojen
da vjeruješ da si podjeljen.
Sjećam se da mi je majka govorila kada
sam radio zločeste stvari.
Rekla je: Alane to nije nalik
tebi.
Pa imao sam znate neku ideju
onoga što je naličilo meni.
U mojim boljim trenutcima.
Ili bolje reči
u trenutcima kada sam se sjećao
što bi moja majka voljela da radim.
Pa je ta podjela
usađena u nas sve.
I zato što smo podjeljenog uma
mi smo uvijek nesigurni.
Jeli izbor koji ću napraviti od višeg
ja ili nižeg ja?
Jeli od duha ili od mesa?
Jeli rijeć koju sam primio, od
gospodina ili od đavola?
I nitko ne može odlučiti.
Jer ako bi znao kako birati.
Ne bi morao.
U tako zvanom "moralno naoružanje"
pokretu
Što je vrlo značajan naziv.
Ti testiraš svoje
poruke, koje dobijaš od
boga u svoje tiho vrijeme.
Tako što ih uspoređuješ sa
standardima apsolutne iskrenosti.
Apsolutne ćistoće.
Apsolutne ljubavi.
I tako dalje.
Ali naravno kad bi znao
što su te stvari.
Ne bi morao testirati.
Znao bi odmah.
A dali znaš što su te
stvari?
Što više jedan razmišlja o pitanju:
Što bi bila apsolutna ljubav.
Pretpostavimo da si ja mogu
postaviti ideal.
Da budem apsolutno pun ljubavi
prema svima.
Što bi to implairalo u pogledu
ponašanja?
Pa možeš razmišljati o tome
dok sve ne poplavi.
Jer nikad ne bi mogao doći
do odgovora.
Problemi života su toliko profinjeni.
Da pokušati ih riješiti.
Sa maglovitim principima.
Kao da su ti magloviti principi
precizne instrukcije.
Je potpuno nemoguće.
Pa...
važno je prevazići
podjeljenost uma.
Ali...
Koji je način?
Gdje početi, ako si već podjeljen.
Tao-istička izreka.
Je kada pogrešan čovjek upotrijebi
prava sredstva
prava sredstva rade na pogrešan načn.
Pa što ti je raditi?
Kako možeš riješiti se toga?
I pokreniti se?
Osnovno naravno, morali bi
biti iznenađeni u to.
Wintrop narednik.
Je nedavno intervijuirao velikog
Zen
svećenika u Kijoto-u.
Koji mu je postavio pitanje:
Tko si ti?
Pa je ovaj rekao: Pa ja sam Wintrop
narednik. A svećenik se smijao.
Ne, rekao je, ne mislim to.
Tko si ti zaista?
Onda je krenio sa svim vrstama abstrakcija
o tome kakav je on čovjek, itd.
Bio je novinar, itd. A svećenik se
samo smijao. I rekao ne...
Onda je svećenik samo prebacio
razgovor.
I malo kasnije rekao šalu.
I narednik se smijao.
A on je rekao, tu si!!!
Bio je vojni oficir.
Koji je jednom došao Zen
majstoru i rekao:
Čuo sam priču o čovjeku koji
je držao gusku u boci.
I ona je rasla jako brzo.
I ovaj nije htio razbiti bocu niti
ozljediti gusku. Pa kako ju je izvadio?
Zen majstor nije odgovorio na pitanje
uopće, već samo promjenio temu.
Napokon je oficir ustao da
ode.
I otišao je...
i odjedanput je Zen majstor pozvao:
Oficiru.
I ovaj se okrenio i rekoa:
Da?
I majstor je rekao, evo
vani je.
Pa tako na isti način.
Ako ja kažem vama:
Dobro jutro.
Vi kažete:
Dobro jutro.
Lijep dan, zar ne?
Da!
Ili ako vas udarim, znate bum! Vi
kažete auch!
I ne stanete u okljevanju.
Da tate ove odgovore i ove
reakcije.
Ne razmišljate o tome kada
kažem dobro jutro.
Osim ako ste psihijatar.
Što sam mogao misliti.
Pa vi odgovorite.
Pa na točno isti način, ta
vrsta odgovora.
Koja ne mora biti namjeran
odgovor.
Odgovor ne pre promišljenog
uma.
Je odgovor Buda uma.
Ili ne zakačenog uma.
Ali ne smijete
umisliti
da je ovo nužno brz odgovor.
Ako se zakaćite za ideju brzog
odgovaranja.
Ideja brzine će biti sama
forma abstrakcije.
Vrlo često, kada je doktor Suzuki
pitan pitanje.
Vrlo komplicirano pitanje od nekog
završenika filozofije u Kolumbiji.
Kada daje lekcije tamo.
On je tih punu minutu.
A onda kaže: Da!
Ovo je potpuno isto spontan odgovor.
Kao što bi bio.
Da je odgovorio trenutno.
Jer tokom perioda tišine.
On ne smišlja nešto što
bi rekao.
Nije mu ni malo neugodno što
je tih.
Ili što ne zna odgovor.
Pa...
Ako ne znaš odgovor.
Možeš biti tih.
Ako nitko ne postavi pitanje,
možeš biti tih.
Nema potrebe biti posramljen time
ili zapeti na tome.
Ali ne možeš prijeći.
Zaglavljenost.
Ako misliš da bi nekako bio kriv
da si zaglavljen.
