Preboha, nechytaj to!
Oci, čo je s telkou?
Dobrý večer, Londýn!
Dovoľte mi v prvom rade sa ospravedlniť, že vás vyrušujem.
To je núdzový kanál!
Rovnako ako vy oceňujem pohodlie každodennej rutiny, bezpečie zabehnutého, istotu opakovaných úkonov.
Do pekla.
Užívam si to ako hocikto z vás.
Avšak v duchu spomienok na významné udalosti dôb minulých.
Väčšinou spájaných s niekoho smrťou, alebo koncom nejakého krvavého snaženia,
ktoré sa oslavujú nejakým pekným sviatkom,
ma napadlo, že by sme si mohli zaznamenať 5. november - deň, na ktorý sa už bohužiaľ nespomína -
tým, že si spravíme trochu času, sadneme si a trochu sa porozprávame.
Samozrejme však existujú aj takí, ktorí nechcú, aby sme hovorili.
Nechaj ma premýšľať.
Predpokladám, že dokonca i v tejto chvíli sú rozkazy kričané do telefónov a ozbrojení muži budú čoskoro na ceste.
To je kancelár Suttler.
Sakra!
Prečo?
Aj keď sa dá počas konverzácie argumentovať obuškom, slová si vždy ponechajú svoju moc.
Slová sprostredkujú zmysel a pre tých, čo počúvajú, zhmotňujú pravdu.
A pravda je, že s touto krajinou je niečo veľmi zle, je tomu tak?
Vy ste to navrhol, pane. Chceli ste to hlupáko-vzdorné, povedali ste: "Všetky domácnosti v Londýne!"
Krutosť a neprávo. Intolerancia a útlak.
A tam, kde ste kedysi mali slobodu nesúhlasiť, myslieť a rozprávať tak, ako ste uznali za vhodné -
máte teraz senzory a sledovacie systémy, ktoré vás donucujú ku konformite a požadujú vašu poslušnosť.
Potrebujeme kamery.
Ako sa to stalo?
Kto je na vine?
Samozrejme sú tu takí, ktorí nesú väčšiu zodpovednosť, než ostatní - a tí budú privedení k súdu -
ale znova, po pravde, ak hľadáte vinníka - stačí sa pozrieť do zrkadla.
Ja viem, prečo ste to spravili. Ja viem, že ste sa báli - kto by sa nebál? Vojna, teror, choroby...
Existovala celá rada problémov, ktorá sa spikla, aby skalila vaše uvažovanie a okradla vás o váš zdravý rozum.
Zmocnil sa vás strach a v panike ste sa otočili k terajšiemu najvyššiemu kancelárovi, Adamovi Suttlerovi.
Sľúbil vám poriadok, sľúbil vám mier.
A jediné, čo požadoval na oplátku, bol váš tichý, poslušný súhlas.
Inšpektor? Sme takmer vo vnútri.
Včera v noci som to ticho mienil prelomiť.
Včera v noci som zničil budovu súdu, aby som tejto zemi pripomenul, čo je zabudnuté.
Pred viac ako 400 rokmi si jeden skvelý občan prial navždy zapečatiť 5. november do našich pamätí.
Dúfal, že tým svetu pripomenie, že férovosť, spravodlivosť a sloboda, sú viac než slová.
Sú to perspektívy.
Takže, ak ste nič nevideli, ak vám zostávajú zločiny tejto vlády neznáme,
v tom prípade navrhujem, aby váš 5. november ubehol len tak.
Ak ale vidíte to, čo vidím ja, ak cítite to, čo cítim ja.
A ak by ste hľadali tak, ako hľadám ja - v tom prípade stojte po mojom boku.
Jeden rok od tohto dňa, pred bránami parlamentu!
A spoločne im dáme 5. november, ktorý už nikdy viac nebude zabudnutý!
