Resultatene for episoden er her! Kritikken sier:
Fullfør den!
Jirard: "Hallo, internett!
Velkommen til Game Theory!"
MatPat: "Hei, det er min replikk!
Og du gjør det ikke riktig engang.
Setningsflyten er helt feil."
Greg: "Hallo, internett!
Velkommen til
BEAR Theory!"
MatPat: "Og jeg er den eneste ansiktsløse stemmen i dette showet!"
Jirard: "Det er Greg. Det er hans greie på kanalen vår."
MatPat: "Og bjørnegreia?"
Jirard: "Det er en vits vi har hatt en stund."
MatPat: "Greit.
Så hvem er dere og hva vil dere?"
Jirard: "Mitt navn er Jirard Dragonrider Khalil,
også kjent som skjeggmannen (beard man),
men de fleste kjenner meg som
The Completionist."
Greg: "Og jeg er Greg, også kalt The Mediocre-ist,
fordi jeg er middelmådig i det meste."
Jirard: "Hver uke fullfører jeg og Greg et nytt spill fullstendig.
Vi samler alle gjenstander, alle prestasjoner, alle trofeer.
Men i det siste har jeg begynt å lure.
Hvorfor gjør jeg det?
Hvorfor må jeg fullføre et spill hver eneste uke?"
MatPat: "Vel, det er det showet ditt handler om."
Jirard: "Å, flott! Herr Åpenbar!
Tusen takk skal du ha!"
Greg: "Captain Obvious!
Han er vår helt!
Han, eh,
forteller det du allerede vet..."
MatPat: "Kan han der skrues av?"
Jirard: "Han blir glad når han treffer nye mennesker."
Greg: "Jeg prøvde bare å gjøre et godt førsteinntrykk."
MatPat: "Åh, jeg beklager! Jeg mente ikke å såre følelsene dine.
Jeg synes du er en
svært hyggelig person."
Greg: "Du liker meg?
Du liker meg faktisk!"
Jirard: "Greg, kan vi dra tilbake til spørsmålet mitt, er du snill?
Ok, uansett,
siden du er videospillenes Einstein,
tenkte jeg du ville være den beste å spørre:
Hvorfor er noen mennesker født som fullførere?"
MatPat: "Vel, for å svare på spørsmålet, la meg stille deg et spørsmål:
Hvorfor spiller du spill?"
Jirard: "Mm, vet ikke, det er gøy.
Jeg vokste opp med det."
Greg: "Ååååh, en babyskjeggemann!
Så søt
og så hårete."
Jirard: "Og fordi det er gøy å spille med venner."
MatPat: "Spiller du videospill fordi du er god til det?"
Jirard: "Joda.
Jeg antar det ikke hadde vært så gøy hvis jeg var dårlig."
MatPat: "Og la meg gjette;
Du liker utfordring, gjør du ikke det?"
Jirard: "Ja, så klart!"
MatPat: "Vel, kjære drageridder,
du beskrev akkurat de øvre trinnene
i Maslows behovspyramide.
Greg, vil du være Dick Clark (programleder)?"
Greg: "Jeg kan være en hvilken som helst Dick!
Ehm, mine damer og herrer, velkommen til
Maslows
1
16
1671
1671 dollarpyramide!
Vi... måtte regne med inflasjo-..."
MatPat: "Altså i 1943 lagde en berømt psykolog med navn Abraham Maslow
sin egen versjon av matpyramiden.
Men istedenfor korn- og melkeprodukter,
tok han med alt mennesker trenger for å overleve
fra grunnleggende ting, som luft og trygghet
til mindre åpenbare ting, som kjærlighet og selvtillit."
Jirard: "Videospill!
En tanke mindre viktig enn luft."
MatPat: "Riktig!
De lavere trinnene av pyramiden er grunnbehov;
mat, drikke, et hjem.
Men det er på de øvre trinnene at det blir interessant.
Så, siden alle oss er gamere,
har jeg satt sammen et lite spill
for å finne ut hva trinnene er."
Greg: "MatPat, du gir Jirard ord eller fraser som beskriver et trinn på pyramiden.
Jirard, det er din oppgave å finne ut hvilket trinn MatPat beskriver.
Klar?
Nedtellingen starter
nå!"
MatPat: "Å hygges med venner,
å være del av noe større en deg selv."
Jirard: "Æh, jeg har ikke peiling."
MatPat: "Å være på studiegruppe med
Joel McHale,
Chevy Chase
og en heit nerdejente."
Jirard: "Fellesskap?"
Greg: "Korrekt!"
MatPat: "Husker du da du sa du liker å spille spill med venner?
Folk trenger folk.
Vi må høre til noe,
og enten du er perfeksjonist eller mer avslappet,
hjelper videospill deg å bli kjent med folk."
Jirard: "Så jeg fullfører spill fordi...
jeg liker samarbeid?"
MatPat: "Det er en av grunnene til at du spiller.
Neste runde!
Jeg føler meg god.
Jeg er selvsikker.
Jeg kan klare hva som helst!"
Jirard: "Ting som folk med høy selvtillit sier.
Du er nesten ferdig!"
MatPat: "Du spiller også fordi du er god til det.
Du liker deg godt på toppen av en poengtavle
eller ser poengene dine stige,
stemmer det?"
Jirard: "Definitivt!"
MatPat: "Og det er neste trinn på pyramiden;
anseelse.
Videospill gjør at du føler deg god.
Du får ranger og status.
Det vises til og med på kanalnavnet ditt, Jirard.
Du er ikke en hvilken som helst gamer;
du er That One Video Gamer (den ene gameren).
Det gir deg en egen form for identitet."
Greg: "Nok snikk-snakk! Tiden er nesten ute.
Neste runde!"
MatPat: "Å nå ditt fulle potensial,
å mestre en evne,
å bli så god som du klarer."
Jirard: "Grunner til å...
melde meg inn i hæren?
Greg: "Oooo!
Beklager, men tiden er ute.
Vi var ute etter
selvrealisering.
Selvrealisering, Jirard."
Jirard: "Hvordan i all verden skulle jeg ha visst det?"
MatPat: "Altså, det tekniske navnet er selvrealisering,
men det betyr at du ikke er fornøyd med bare å være en tilfeldig spiller.
Du vil være den beste spilleren.
gaming er en ferdighet
og du vil være mesteren av denne ferdigheten.
Du elsker å møte nye utfordringer og knuse dem.
Det handler om den evige oppgaven om å bli bedre.
Dette er det aller viktigste for en som deg."
Greg: "Og da var spillet over.
Takk for at du deltok!
Du får uheldigvis ikke førstepremien,
men siden du var en glimrende deltaker, får du en
brukt sokk
og en halvspist Charleston Chew!
MatPat: "Du er som en karakter i et RPG-spill.
Du blir ikke fornøyd før du når maks status."
Greg: "Jirard:
Nøkkelsverdets mester!"
MatPat: "Men det er bare en side av saken, Jirard.
Det vi må se på er ikke bare motivasjonen din for å spille,
men også belønningen du får som gjør at du fortsetter.
Og for det, må vi få frem litt
NEVROVITENSKAP HER INNEEEEEE!🎵
Eller hva?"
Greg: "Er han virkelig så begeistret for nevrovitenskap?
Og folk kaller MEG sprø..."
MatPat: "Som du vet, fullfører du prestasjoner i moderne spill.
Vel, hver gang den beskjeden dukker opp nederst på skjermen,
får du en ladning dopamin inn i hjernen."
Jirard: "Høres
herlig vondt ut."
MatPat: "Faktisk er det tilfredsstillende."
Greg: "Åh, så skjeggmannen er et dop-vrak, hæ?"
MatPat: "Nei, nei!
Dopamin er en viktig nevrotransmitter i hjernen
som tilføres som en belønningsmekanisme.
Det tilføres også når man spiser god mat."
Greg: "Da blir skjeggmannen dopet ned hele tiden!
Han er et dop-vrak!"
MatPat: "Eller når man har sex."
Greg: "Eh, jeg er blank."
Jirard: "Ehem, eh,
I-ikke for å være frekk, men
kan- kan vi slutte å prate om drageridderens sexliv?
Vær så snill?
ok, takk,
flott, setter pris på det,
mye, takk!"
MatPat: "Nja, vet ikke.
høres ikke ut som om noen har ridd på den dragen i det siste."
Greg: "Oh snap!
Snap-tastisk!
Snap-
Snap-Crackle-
Snap-Crackle-Pop-
Snap-Crackle-Pop-tastisk!"
MatPat: "Uansett, disse plutselige belønningene gjør at du kommer tilbake,
eller i dette tilfellet, at du spiller videre.
Det er av samme grunn som at folk blir avhengig av stoff.
Stoffbruk utløser dopamin.
Stoffmisbrukere blir avhengige av dopaminen som tilføres til hjernen.
Jirard: "Så det du sier er at jeg er avhengig av prestasjonsfølelsen jeg får når jeg spiller et spill?"
MatPat: "Akkurat!"
Du har i grunn en avhengighet
og avhengigheten din er prestasjon."
Greg: "Man kan like gjerne innrømme det;
han er avhengig
av
dop
dopamin🎵"
MatPat: "Og ikke alle prestasjoner er like, heller.
Ja, du får et lite skudd når du oppnår en på slutten av et brett,
når du forventer at en skal dukke opp,
men du får mer dopamin når du ikke forventer det;
som, eh:
Gratulerer! Du drepte akkurat din
53595te
53595te infiserte- prestasjonen.
Du vet ikke at den finnes, så når den dukker opp,
bades hjernen din praktisk talt i dopamin.
Disse prestasjonene er de mest effektive
til å gjøre at du fortsetter."
Jirard: "Si ifra hvis jeg tar feil,
men betyr ikke det at når jeg når slutten av spillet,
blir det mindre spennende fordi jeg vet at det kommer en belønning?"
MatPat: "Vel,
ja.
Så i første omgang får du en dopaminbelønning for hver prestasjon du oppnår,
hvilket gjør at du streber etter flere og flere prestasjoner.
Men ditt begjær etter å fullføre spillet 100 %
krever ganske avansert forskning."
Greg: "Ah! Hører du det, skjeggemann?
Du er hip, du er en hipster!
Ta på falske briller
og ta deg en Pabst Blue Ribbon (øl).
Begynn å ta bilder av maten din
og få den til å se gammel ut."
MatPat: "Ditt behov for å fullføre ting fullstendig er noe som kalles
conceptual
conceptual consumption.
Dette er en ny teori som sier at
noen inntar ideer og informasjon
slik som de inntar fysiske ting som mat."
Greg: "Gisp!
Du er spillanmeldernes Kirby!"
Jirard: "Hysj, Greg! Jeg prøver å lære."
MatPat: "Faktisk har din smålig irriterende venn et poeng.
Du er som Kirby.
Conceptual consumption teorien hevder i utgangspunktet at du
tar inn masse erfaringer slik at du kan lære dem.
Eie dem.
Jo sjeldnere erfaring, jo mer verdi.
Så du, Jirard:
Du fullfører spill.
Hver gang du er ferdig, setter du dem,
på en måte,
opp på en usynlig trofevegg.
Vel... ikke egentlig
Den er ikke usynlig.
Kanalen din er trofeveggen din.
Den viser alle erfaringer og prestasjoner du har nådd.
Og bare tenk på at hver video virker inn på den neste.
Du har tatt med gamle elementer inn i nye videoer.
Alt fra
laserklovner
til, selvsagt,
bjørner."
Greg: "BJØRNER!!"
MatPat: "Og ikke bare showet ditt, heller.
Slik som Kirby beholder krefter fra fiender han absorberer,
har du til en viss grad inkludert spillene du har fullført
inn i din egen identitet.
Har du hørt ordtaket 'du er hva du spiser'?
Vel, vi som spiller spill er det vi spiller.
Vi erfarer disse forskjellige fantasiverdenene.
Selvsagt er det gjennom en avatar på skjermen,
men jeg var der også
og erfarte alt på reisen.
Jeg husker fremdeles første gangen jeg møtte Porky i Earthbound
og jeg er sikker på at du husker første gangen du var på Mumbo's Mountain.
Jeg var målløs første gangen jeg slo Giygas i Earthbound
og det er jeg sikker på at du også var da du slo Gruntilda i Banjo-Kazooie.
Vi erfarer disse seierne.
Det er våre erfaringer,
og ja,
til en viss grad påvirker de vår identitet.
Ja,
hundrevis,
hundrevis, tusenvis,
hundrevis, tusenvis, millioner av mennesker
spiller disse spillene,
men erfaringene vi har med dem
tilhører oss individuelt.
Og det, kjære teoretikere,
er grunnen til at vi spiller
og at du, Jirard,
fullfører.
Jirard: "(snufs, snufs, snufs)
Det...
(snufs, hikst)
det... det var vakkert, Matt!
Takk!"
Greg: "Poetisk..."
MatPat: "Så her har du den;
min diagnose for deg.
Du spiller fordi vennene dine spiller,
Du har det bra når du spiller
og du vil være den beste spilleren du kan være."
Greg: "Du spiller på
fordi du er en eneste stor prestasjon-oman!"
JIrard: "Og jeg spiller meg gjennom
fordi jeg kan sette en ny, unik erfaring
på mitt livs-resume."
MatPat: "Det er det jeg tror, i det minste.
Men hei!
Det er bare en teori."
MatPat og Jirard: "EN GAME THEORY!"
Greg: "En Game Theory... Nå skjønner jeg."
MatPat: "Men nok om deg. La oss spille litt spill."
Jirard: "Høres Metroid Prime greit ut for deg?"
MatPat: "Ab
MatPat: "Abso
MatPat: "Absolutt!
Vet du? Jeg har alltid lurt på hvordan hun kommer seg inn i den ballen."
Jirard: "Neste episode?"
MatPat: "Neste episode!"
Greg: "Neste gang på Game theory:
Metroid!
Eller
hvordan jeg
hvordan jeg lærte
hvordan jeg lærte å slutte
hvordan jeg lærte å slutte å bekymre meg
hvordan jeg lærte å slutte å bekymre meg og stappe
hvordan jeg lærte å slutte å bekymre meg og stappe meg selv
hvordan jeg lærte å slutte å bekymre meg og stappe meg selv inn i en
hvordan jeg lærte å slutte å bekymre jeg og stappe meg selv inn i en liten
hvordan jeg lærte å slutte å bekymre meg og stappe meg selv inn i en liten metallball."
MatPat: "Men for øyeblikket;
ta en kikk på vår gruppeanmeldelse av Metroid Prime
over på deres hovedkanal.
Klikk her for mer heftig action
fra denne sexy trioen ;)"
Greg: "Innrøm det, Matt!"
Du er tiltrukket av meg, ikke sant??"
Jirard: "La oss fortsette denne samtalen på vår kanal der vi spiller Metroid Prime."
