Avui puja a "Al cotxe"
el cantant Sergio Dalma,
que porta 30 anys de carrera
i ho celebra amb un nou disc
i una nova gira.
-# No he podido evitar...
-(botzina)
# ...al sentir el tacón
de tus botas.
# Me he obligado a saltar
de mi zona...
Hola!
Senyor!
Endavant!
Com estàs?
Molt bé!
M'has fet passar fred!
No tan bé com tu, estàs fantàstic!
Tu que em veus amb bons ulls!
No! Ho saps perfectament!
Quants anys tens, ara?
Jo... n'he fet 55.
Estàs fantàstic!
Soc del 64!
Portes mala música, aquí!
No! Està molt bé, eh?
T'agrada?
Sí!
Aquesta és una de les inèdites,
del nou disc dels 30 anys...
Saps què passa? Que la gent
esperava un nou disc de balades...
I vam dir... hem de despistar-los!
Home, amb l'Andrés Ceballos...
Sona fresc!
Volíem deixar entreveure, una miqueta, com pot ser el futur...
del Sergio Dalma!
Que parlem dels 30 anys!
Posa't el cinturó i anem-hi!
I com és aquest futur? Fas una declaració d'intencions, veig...
Una miqueta! Sí!
# y es algo ilógico...
# parece hipnótico y místico,
pero esto sólo...
El públic que jo tinc,
sempre he intentat...
aviam què els podem donar ara, perquè cada vegada costa més!
Però com jo tinc la sort de ser intèrpret i no autor...
Dic la sort, en aquest aspecte, perquè puc arribar a molts autors,
i dir: escolta, com em veieu?
Fem una cosa nova, fem un nou trajo.
I treballar amb autors joves
i nous... a mi m'agrada molt!
I aquest disc dels 30 anys,
hi ha aquestes cançons noves...
Però et permet també reinterpretar cançons teves que han estat èxits!
Ho repassava...
una pila de números 1!
Sí, home, en 30 anys...
He tingut molta sort, Eloi,
la sort de...
que molts d'aquests autors
m'han donat cançons...
que, ostres,
han sigut la meva columna!
El "Sólo para ti", "Bailar pegados", "Esa chica es mía", "Galilea"...
I me les han donat a mi!
Això és una joia que m'han donat!
Després jo l'he defensat a la meva manera i el públic l'ha fet èxit!
# Galilea. Qué fortuna la mía.
# Voy a verte de veras...
# Sólo para ti...
# directo al corazón.
# Esa chica es mía, casi, casi mía.
Tu t'imaginaves, quan vas arrencar,
que t'anirien les coses
com t'han anat?
No!
Home, jo era feliç aquí,
a Barcelona,
cantava amb les meves orquestres,
cantàvem jingles per la ràdio,
per la televisió...
Sí, n'havies fet molts!
# Com més gelat, millor!
Cacaolat ben gelat!
# Cacaolat! #
# Algo en ti me dice
que eres alguien especial. #
# És Cruesli el que et dona
aquesta embranzida! #
# Tu vida cambió,
no eres como ayer. #
I amb el Josep Lluent
i els germans Soler vam dir...
Fem unes maquetes per aviam
si podem enregistrar un disc.
I no hi havia manera! Ningú volia enregistrar-me un disc...
Aquell moment
era un moment molt de...
de bandes, de grups,
i els solistes
era una mica complicat.
I una companyia petita,
de Barcelona, que es deia Horus,
que es dedicava sobretot al flamenc,
van fer el primer experiment amb mi.
I llavors, al cap de dos anys,
una cançó...
que és aquesta...
# Bailar pegados es bailar....
Que ho canvia tot!
Cançó, Eurovisió...
# Bailar pegados es bailar...
# igual que baila el mar,
# con los delfines,
# corazón con corazón,
# en un solo salón,
# ¡dos bailarines!
Jo sempre he dit que hi ha hagut
un abans i un després,
de "Bailar pegados".
Perquè...
També és cert que,
en aquells moments,
Eurovisió encara era una festa
molt familiar,
on encara ens posàvem tota la família al voltant de la televisió,
aviam què passava.
Ara és un altre tipus de festival,
que també té, lògicament,
el seu valor, però ha canviat molt!
I per mi...
A mi em va resultar una empenta
molt forta a la meva carrera!
Pensa que jo venia d'aquell
"Esa chica es mía",
em coneixia una gent molt propera, de la meva generació,
però, arran d'aquesta Eurovisió,
vaig sumar un públic molt ample!
Vaig guanyar molta més popularitat!
I... vam tenir una xifra de vendes molt important, d'aquest disc!
I la popularitat,
o aquest canvi vital...
tot és per bé?
Mira, quan un és popular...
evidentment,
estàs a la boca de tothom.
Reps crítiques de tot tipus.
No pots anar...
Jo, quan començava, la meva intenció era voler agradar a tothom!
I això és impossible!
Arriba un moment que dius... escolta, no et pots plantejar això!
És impensable, agradar a tothom!
I sempre has pogut ser tu?
Sí!
No parlo només a la feina...
Fent... cantant...
Amb la música?
Perquè hi ha una allau, dèiem que aquesta cançó et canvia la vida...
Hi ha la popularitat, suposo
que sortir al carrer es complica,
i fotografies i...
Però a mi això m'agrada, eh?
Sí? No ha sigut mai un problema?
No! Jo soc d'aquells que...
Sempre, si la gent... normalment la gent ve amb educació i carinyo...
Et demanen les coses
d'una forma molt maca.
I no m'han molestat mai!
Jo he intentat... escolta... desconnectar, desendollar.
Quan acabo la feina,
jo soc el Josep Capdevila,
que vaig al mercat,
que agafo el metro,
que vaig amb els amics a esmorzar
i a sopar al lloc de sempre...
I ho pots fer tranquil·lament...
Sí!
Soc conscient que hi ha gent que ve: "Escolta, una foto..."
Val, perfecte!
Però em respecten molt!
I jo crec que la naturalitat
sempre és lo millor!
A lo millor
si no hagués pogut exercir...
d'un passatger més del dia a dia...
igual ja no m'hauria agradat tant, aquesta feina!
Clar! Mai has tingut la sensació
de dir: m'estan pujant els fums...
Ningú t'ha hagut de dir: ep!
Mira... no... no...
Al principi...
clar, ets un adolescent...
Estàs allà amb tot allò,
aquella efervescència dels inicis,
d'aquella popularitat, per exemple d'aquest "Bailar pegados"...
I sí pot ser que hi hagi un petit...
però de seguida els pares,
la família i l'equip han dit: "Eh!"
Jo crec que, més o menys, sempre
he intentat tenir els peus a terra,
perquè aquesta és una feina...
que és com les nòries aquestes
que trobes a les fires...
Que no sempre estàs a dalt!
I has de saber i aprendre també
a estar a baix!
Quan no tens aquell èxit...
I a lluitar per seguir fent
el que a tu t'agrada.
És que en 30 anys
passen moltes coses!
I jo he viscut moltes històries i...
I penso que això és lo maco!
Aquella persona que vol ser sempre el número 1,
i vol estar lluitant sempre
pel número 1...
jo crec que al final acaba
una mica amargat i no disfruta!
Què és el millor que has viscut, aquests 30 anys?
D'aquesta nòria que puja i baixa...
Ostres, és que pensa, Eloi, que quan jo començava al col·le, jo ja...
Festival de fi de curs: bum!
El primer que s'apuntava a fotre
el pallasso, pujar a l'escenari,
fer una obra de teatre,
cantar, el que fos...
I saber que jo em vaig plantejar
de dir...
jo em vull dedicar a això
com a professional...
i que han passat 30 anys...
30 anys com a Sergio Dalma!
Però cantant... jo vaig començar
als 16 anys! I en tinc 55!
Per mi... ostres!
Saber que jo vaig escollir allò
i que segueixo fent el que m'agrada, ho segueixo disfrutant...
i a la vegada ho faig disfrutar
a la meva gent, penso que això és...
Hi ha vegades que dic... mira
que és fàcil fer feliç a la gent!
A vegades ve algú i et diu:
"Em puc fer una foto amb tu,
em pots firmar una autògraf?"
"Truca un moment a la meva filla,
que li donaràs una sorpresa!"
I amb aquests detalls... fas feliç aquella persona... dius... hosti!
I ho fas, si t'ho demanen?
Sí, i tant!
Determinades coses, ho fas...
Sí.
Abans, quan dèiem allò de
com et canvia la vida una cançó...
i et canvia professionalment,
però personalment suposo que també!
Te'n vas anar a viure a Madrid, no?
Efectivament!
Hi ha un canvi vital important...
Molt!
L'any 91...
Molt, perquè clar... jo...
Vaig anar-hi... tenia 26-27 anys, quan vaig anar cap a Madrid...
perquè... què va passar?
Que el mànager el tenia allà...
Jo anava molt cap a Amèrica...
i sempre feia escala a Madrid...
Van muntar una banda de músics
a Madrid i vaig dir...
Hi passava moltes temporades...
fins que vaig dir...
M'hi quedo!
M'hi quedo! M'hi sentia a gust...
Però vas deixar la família...
Ho vaig deixar tot!
Germans, pares... Tens germans?
Tinc un germà...
Un germà...
Un germà 8 anys més petit,
ell és metge... uròleg...
I tota la família! Tots els amics! Vaig començar allà...
I... no em vaig sentir sol,
perquè ja et dic,
és una ciutat que "t'arropa" molt...
Però no ens enganyem!
És un canvi molt gran!
I els pares van haver de viure
el teu èxit a distància...
Sí...
jo m'escapava de tant en tant...
No totes les vegades que volia, perquè no m'ho permetia...
no m'ho podia permetre la feina...
però... però fixa't...
han passat 27 anys...
Dic "han passat", perquè
he tornat ara fa un any i escaig...
Ah, sí? Tornes a viure...
Torno a viure aquí a Catalunya...
Perquè hi va haver un moment
que vaig dir...
A Sabadell, has tornat?
No! Estic vivint a l'Empordà!
Jo havia estiuejat molt temps
a l'Empordà, i sempre deia...
Ostres, amb lo que m'agrada això!
Guapo, això...
Per què no...
I vaig dir... ara és el moment!
El moment que jo creia que havia
de tornar, perquè m'ho demanava...
Perquè els pares es feien grans...
i perquè tenia ganes de tornar!
Però clar, tu imagina't...
27 anys, te'n vas a viure a Madrid dels 27 fins als 54...
Són uns anys que et marquen molt,
a la vida!
I, quan vaig tornar, em sentia
una miqueta descol·locat...
Però... a mi em va emocionar molt, quan vaig dir...
Ostres, he tornat aquí!
I no t'enganyo, els pares
es van emocionar, vam plorar!
"Ostres,
no ens pensàvem que tornaries!"
"Jo mai...
no ho descartava, ni molt menys!"
Jo sabia que, tard o d'hora,
quan em jubilés o quan arribés
el moment, sabia que tornaria!
Perquè crec que tothom sempre
torna a la seva terra. Mai...
Et pots allunyar, físicament...
però de cor, mai!
I els pares estan bé?
Sí, afortunadament sí.
Quina edat tenen?
Mira el meu pare en té 84.
La meva mare, 78.
Estan prou eixerits...
Home, evidentment, l'edat es nota...
Però no volia jo...
Perquè clar, en el fons,
en aquests 27 anys he perdut molts moments puntuals de la vida d'ells.
D'estar junts...
I ara, d'alguna manera...
no és que vulgui recuperar
aquests 27 anys,
però... disfruto molt!
Els pares et van...
traspassar la passió per la música?
Et van acompanyar...?
"Va, vinga, estudia música!"
No, jo crec que...
De fet, els meus pares em van permetre dedicar-me a la música
si jo no deixava els estudis.
Van dir: "Veiem que t'agrada molt, però no deixis mai els estudis".
Però, d'alguna manera, potser sí que van ser ells... els culpables...
perquè a casa els meus pares,
quan jo era petit,
s'escoltava molta música...
Mm-hm...
Moltes d'aquestes cançons italianes que jo vaig fer després.
I a mi m'agradava molt,
aquella música!
I vèiem qualsevol festival
que hi havia per televisió,
qualsevol actuació,
la vèiem, ens agradava.
Però mai hi havia hagut un... algú que s'hagués dedicat a la música!
El meu oncle, el Josep Maria,
era una persona
que li agradava molt escriure,
escrivia poesia en català, molt bé,
havia fet alguna obra de teatre,
feia algo de música, però mai... així molt professional.
Però jo sí, m'hi vaig dedicar...
I tot va ser perquè jo estudiava...
Tocàvem la guitarra,
allà a l'escola, als Maristes...
I el professor de guitarra, va dir:
"Tinc uns companys
que es dediquen...
"que tenen un grup i toquen
a les sales de festa de Barcelona...
"I estan buscant un cantant. Per què no t'hi presentes, a fer la prova?"
I vaig anar amb la guitarra,
vaig cantar quatre cançons...
I tenia 16 anys! I em van agafar!
I arran d'aquest grup,
que es deia Stils,
jo vaig tocar a moltes sales
de Barcelona!
Després amb una orquestra gran,
però havia tocat...
a una sala que ja no existeix,
al Camoa, al Bahía, a l'Imperator!
Llavors es deia Shadow?
Al Shadows també hi havia estat!
L'últim que vaig fer
era una sala de Barcelona...
que feien música dels anys 60.
I a l'Amado Jaén, el baixista
dels Diablos, li van dir...
Per què no muntes un grup,
agafa un nano que canti,
feu cançons dels anys 60?
I m'ho va dir a mi!
I vam fer...
cantàvem cançons d'aquella època!
I es deia, el grup,
Josep Capdevila y su Banda Sonora!
I fins aquí 30 anys...
Els pares deuen estar orgullosos, per això...
Han vist que era... era molt vocacional, hi havia molta passió!
I home... jo soc molt passional,
amb tot lo que faig...
Ells ho han viscut...
Ma mare a vegades em diu: "Pateixo molt, quan vinc als concerts..."
Collons, ni que fos un torero!
"Si s'escapa un gall..."
Dic: "Lo més normal és que a un cantant se li escapi un gall".
Hi ha vegades que... escolta...
El Messi, quan tira un penal,
hi ha vegades que també el falla!
A un cantant també se li pot escapar un gall.
Però patir pels fills és inevitable!
Sí! Jo soc pare i sé lo que és!
Quants anys té el teu nano?
El nano en té 24, el Sergi.
I... mira...
sempre, des de petit, quan ell
em venia a veure a un concert,
era la persona que més...
uf!, que més m'impressionava
que estigués de públic.
I avui en dia encara!
Això que ell ha vingut a treballar amb mi, alguna vegada, algun estiu.
O quan ve la família...
Ara, a la gira passada, van venir els meus pares a veure'm...
Ho vam fer a l'Auditori de Sant Cugat, me'n recordo...
I feia potser quatre o cinc anys, que no venien.
I veure allà els pares, el meu germà, la dona, els nebots...
Ostres, se'm va fotre un nus,
aquí a la gola!
Que vaig dir... no podré cantar!
Jo és que soc molt... amb això de seguida ploro, m'emociona molt!
I veure'ls allà em va agradar molt, la veritat!
Què et fa plorar?
Ja ho has dit un parell de vegades?
Jo soc molt...
Jo soc ploraner, també.
Jo també, jo molt!
Mira... últimament, m'emociono molt!
M'emociona ara haver tornat
a casa meva...
disfrutar molt més
de la meva família...
saber que el meu fill està bé...
El nano vivia a Madrid,
ara està vivint a prop d'Alacant,
ha trobat feina allà
i està a gust...
Comença una nova etapa,
el veig bé... lo que dèiem...
Quan ets pare...
si el teu fill està bé...
tu estàs bé, tot et va bé!
Veure'l així content...
De què fa, ell?
Ell treballa a la restauració.
Fa molts anys que treballa
a restaurants...
I volia fer un canvi de vida...
I se n'ha anat cap allà
i està a gust, feliç!
Es nota de seguida,
quan un fill està bé...
I a mi això em fa sentir...
molt millor, i tant!
I els pares, de què feien?
I els pares, de què feien?
Dic "feien" perquè deuen estar jubilats, amb l'edat que m'has dit.
I tant! Mira, la meva mare...
ella és de Sabadell...
I sempre s'ha cuidat de la casa,
de nosaltres i...
El meu pare... el meu pare és d'un poble de Lleida que es diu Maldà...
I, de fet, jo vaig agafar el nom de Dalma d'aquí, de girar les lletres.
Ell havia fet de pastor,
havia treballat en una farinera,
de jovenet,
i un seu oncle li va dir: "Escolta, per què no vens a Sabadell?
"Hi ha moltes ofertes de feina..."
"Ah, doncs mira..."
Va venir i va començar a treballar de metal·lúrgic.
Feien allà els telers
i tot el rotllo.
Després va muntar amb dos, tres socis més una empresa que...
que feien les màquines de plisar.
Això de les faldilles, dels trajos de nuvis, les cortines d'autocar...
Tot això plisat ho feien ells!
Quan jo començava amb les orquestres, jo tenia 16 anys!
I era menor d'edat!
I el meu pare m'acompanyava.
Era com la mare de la Pantoja!
M'acompanyava...
Feia de taxista...
I era un més! Perquè escolta...
En aquells moments, nosaltres muntàvem l'equip, ho muntàvem tot...
I ells ens ajudava i...
li agradava molt!
Vens d'una família treballadora...
Sí! Una família... modesta!
Tu creus que això t'ha ajudat
a afrontar...
l'èxit, quan les coses van molt bé, quan no van tan bé...
Home, mai pots oblidar d'on vens!
Jo crec que mai pots oblidar
d'on vens...
perquè també t'ajuda a saber
cap on vols anar!
Tu cap on vols anar?
Mira, jo estic en un moment...
El disc es diu "Treinta y tantos", m'imagino que això continua...
Home, encara tenim...
Encara tenim energia i força
per tirar endavant!
No crec, Eloi, no crec que em vegi... molt gran, als escenaris...
No m'agradaria! Penso que...
No m'agradaria que el públic veiés... com un artista...
Que vagi envellint està molt bé,
perquè m'han vist
que jo he anat envellint.
No he anat antinatura.
Quan em van sortir les canes,
vaig sortir amb canes,
he intentat mostrar-me com jo soc!
Però un artista, ja a una certa edat... a mi no m'agrada!
No m'agradaria...
És molt fàcil dir això,
però després fer-ho...
m'imagino que ha de ser complicat,
sobretot amb una feina que et crea una addicció com és aquesta!
Vols dir, ho he sentit
a algun altre artista,
que no t'agradaria
arrossegar-te pels escenaris.
No m'agradaria!
Perquè... no sé, m'agradaria
que el públic em recordés...
Si no puc sortir a l'escenari
a fer el concert que jo vull...
Llavors serà el moment...
Em fotria molt, això!
Però encara queda!
I tant! Encara queda!
Ara mateix... tinc ganes, ja...
en pocs dies començarem la gira!
I jo ja tinc ganes de...
però a la vegada, por!
Quan portes un període de temps
com ara he portat jo de 6-8 mesos
preparant el disc i allunyat
dels mitjans i de l'escenari...
dius... ostres, buf!
Abans de cada concert...
tu no t'ho creuràs, però si
no em foto una o dues copes de vi,
soc incapaç de sortir!
Nervis?
Estic acollonit!
Escolta'm, 30 anys...
Quan les coses comencen a fer 30 anys, no impressionen una mica?
Acollonen!
Fa 30 anys que vaig engegar!
Jo soc, de tant en tant, d'aquests de fotre parada i mirar enrere!
Perquè... és bo... he fet
tot això... déu-n'hi-do...
Però, esclar, ara mires enrere
i dius... quan vaig començar...
I si ja miro més enrere, com dèiem,
d'això de les orquestres
i d'aquelles sales de festa...
és maco, perquè al final dius...
Hosti, aquell tio de Sabadell
que volia fer tot això i...
i encara segueix fent-ho...
Ha valgut la pena!
Ja hi som!
Caram, tu!
Josep...
Que et diuen Josep, a casa...
Oi tant!
Jo en el DNI hi tenia "José",
de tota la vida...
però una companya que treballava
al jutjat de Sabadell em va dir:
"Et vols canviar el nom?"
"Sí, perquè tothom, Josep, Josep..."
I no, no... Josep Capdevila Querol.
Que li agradava o li agrada molt
el futbol, m'han dit!
Era més futbolero, abans!
Sí?
De fet, de petit, recordo anar amb el meu pare al camp del Sabadell,
a la Nova Creu Alta, a veure el Sabadell quan estava a Primera,
i disfrutar molt!
Però... si et dic la veritat...
hi ha un partit de futbol
i quedo amb uns amics a sopar...
me'n vaig amb els amics
i passo del futbol!
Jugar... hi havies jugat...
Hòstia, però... jo no...
Dubto que hi hagi una persona
més dolenta que jo amb el futbol.
El tio més patata jugant a futbol
he sigut jo!
Pensa que jo vaig muntar
un equip de futbol...
i tot i amb això,
no em deixaven jugar!
No...
Molt dolent!
I vas dir: em posaré a cantar.
Sí... i sempre dic...
que em conservin la veu, perquè...
si deixo de cantar,
no serveixo per res!
Josep, un plaer!
A tu! M'ha agradat molt! De debò!
Moltes gràcies! Que et vagi molt bé!
M'ho he passat molt bé!
Ei, no marxeu encara,
que no hem acabat!
Avui, tornant a la tele,
em trobo la cantant Núria Graham.
I, com sempre, a veure què passa...
Hola, Núria!
Hola, bon dia!
Endavant!
Ai, ai, ai!
A veure si hi caps bé
amb la guitarra, segur que sí!
De sobres!
Com anem?
Molt bé!
Sí?
Molt bé!
Escolta'm...
Disc nou, no?
Sí! Sí, sí! Estic... bua!
"Bua" què vol dir?
Molt contenta! Feia molts dies
que estava esperant que sortís!
Vam entrar fa un any a l'estudi
i ara, un any després, en surto.
Un any?
Sí, el febrer de l'any passat...
Realment, ha sigut un procés lent, però bé...
A foc lent, però... amb la calma.
I és el teu tercer disc d'estudi?
Sí.
Sense comptar la demo primera,
que no dic mai que és un disc,
però podria ser-ho!
Que va ser quan va impactar...
Qui és aquesta noia?
Clar...
Era el 2013, em sembla...
Sí.
Sembla que faci molt de temps, ja.
Clar, ets molt jove,
llavors tenies 17 anys?
16, 16...
16!
Sí... ara ja, això...
Ara quants en tens?
23!
(riuen)
Encara soc jove, home, no fotem!
I tant!
I arrenques també una gira, no?
Sí!
Amb quants concerts?
Mira, ara mateix no t'ho sabria dir,
perquè hi ha moltes dates, de fet, que encara no estan anunciades,
però comencem ara,
a partir del dia de l'Apolo...
molta cosa, molta cosa!
No estaré gaire tranquil·la...
en el sentit que no tindré
gaires dies lliures...
Però això està bé!
Estaràs al Primavera Sound...
Estaré al Primavera Sound, al Vida... a festivals també a fora...
He vist que estaràs a Londres...
Sí, uns dies per allà...
A Dortmund, també...
Sí, sí...
Moltes ganes d'anar
per allà a Alemanya!
Tinc com bones sensacions!
M'agrada! M'agrada!
Ja tinc ganes de sentir...
alguna cosa d'aquest nou disc.
Si vols... puc tocar algo...
Què?
Hi ha una cançó,
una de les més felices del disc...
Sí...
Per dir-ho d'alguna manera...
Les altres no són felices?
De fet ho són bastant totes!
Ah...
Jo que solc ser una persona una mica depriment, aquest disc és...
prou lluminós!
I aquesta es diu "Another Dead Bee".
#
# Another dead bee on the floor,
in Kilkenny,
# it's roasting and we're lying
on the burnt grass...
# under the bridge,
on the burnt grass,
# smiling, still,
"Seven Up, drugs are fun".
# Do you wonder about
the future ahead.
# I still look at the nearly
dead bee, its last breath,
# and I have no other option
than to keep on,
# with my doubts and my fears
about beeing forever alone.
# "We're all on this together",
you would say,
# but your logic, maths and numbers are getting in your way,
# some things and signs
are just pure magic,
# sitting on this place,
# while you're talking about
heat death.
# The bee is already dead,
the bee is already dead,
# but I hear it buzzing.
# The bee is already dead,
the bee is already dead,
# but I hear it buzzing.
# I'm now sitting on a bench
in a station,
# tears on my cheeks.
# I was given a rose here,
in this place,
# four years ago, I still keep it.
# Am I disturbing you
in your own house?
# I see that you're angry and tired.
# You're banging things
against the wall,
# you know that I understand,
but sometimes...
# I just don't have to!
# The bee is already dead,
the bee is already dead,
# but I hear it buzzing.
# The bee is already dead,
the bee is already dead,
# but I hear it buzzing.
# The bee is already dead,
the bee is already dead,
# but I hear it buzzing.
#
És molt bonica!
Merci!
