Vážení hosté, vznešení členové společenství Sangy, dobré odpoledne.
Praxi Buddhismu, můžeme také vhodně nazvat uměním.
Uměním býti v míru.
Uměním pomáhat k míru
ve společnosti a ve světě
a jako Buddhisté,
neboli pokračovatelé učení pana Buddhy,
všichni bychom se tomuto umění měli naučit,
jak býti v míru
a jak propagovat mír
v našich rodinách,
v naší komunitě a v naší společnosti.
Jestliže se hluboce podíváme do našeho nitra,
uvědomíme si, že zlo je jeho součástí.
Naše napětí
- napětí v našem těle,
naše emoce jako strach,
zlost, násilí, nenávist, beznaděj,
naše nesprávné myšlenky a naše nesprávné vnímání
se nachází uvnitř nás
a ty můžou být popsány jako prvky války a zla v nás.
Praktikování Buddhismu proto spočívá v prvním okamžiku v rozpoznávání
a porozumění těmto negativním elementů v nás,
abychom se s nimi mohli vypořádat,
abychom je mohli následně v nás transformovat neboli změnit.
Když se vědomě navrátíme k dýchání (Mindful Breathing,),
a opět si uvědomíme naše tělo,
postupně si tak můžeme začít uvědomovat
stres a napětí uvnitř našeho těla,
a v důsledku tohoto uvědomění,
bychom nejraději udělali něco,
co by nám ulevilo od napětí a stresu v našem těle.
V Sutře o "Vědomém Dýchání" (Satipatthana Sutta),
Buddha nám ukazuje cestu praktikování,
které pomáhá ulevit napětí v našem těle.
3. cvičení vědomého dýchání
a 4. cvičení, které obsahuje návod jak vědomé dýchání správně provádět:
nádech - při, kterém si uvědomím celé své tělo,
s veškerým napětím uvnitř něj
a s výdechem povolím všechno napětí ve svém těle.
Pokud budeme pár minut vědomě dýchat
můžeme pomoci ulevit tělu od veškerého stresu a napětí v něm.
Víme, že pokud stres a napětí v tělě existuje delší dobu a akumulují se,
můžou způsobit mnoho problémů.
Různé druhy nemoci,
jsou způsobeny napětím v našem těle.
Moderní vědci, zjistili (došly k závěru),
že pokud zbavíme tělo tohoto napětí,
tělo je schopno uzdravit se samo, bez podání většího množství léků.
Potřebujeme jen uvolnit v tělě napětí
a tělo následně získá kapacitu se s nemocí v těle vypořádat samo.
Jestliže jsme schopni se usmířit se svým tělem,
následně jsme schopni začít pracovat na smíření se svými pocity a emocemi.
Máme bolestivé pocity, máme bouřlivé (silné) emoce, nevíme však jak se s nimi vypořádat.
Buddha v Sutře o "Vědomém Dýchání", nám pomáhá,
ukazuje nám cestu,
jak rozpoznat bolestivé pocity a bolestivé emoce v nás, a dokázat správně pochopit,
zklidnit a následně je přetransformovat uvnitř nás.
Sedmé cvičení "Vědomého Dýchání" popisuje:
Nádechem; Já poznávám
své bolestivé pocity a bolestivé emoce ve mně,
a osmé cvičení:
Výdechem;
Já uvolním napětí svých bolestných pocitů a bolestných emocí.
Když se naučíme poznávat,
přijmout a transformovat naše emoce;
jako strach, zlost, nenávist, závist, bezmoc,
je velmi důléžité a je nazýváno uměním "Naučit se býti v míru se sebou samým".
Pečovat o své tělo a pečovat o své pocity a emoce.
Buddha dále pokračuje a učí nás jak rozpoznávat naše mentální představy (mental formations),
mezi nimiž je např. naše myšlení.
Uvědomujeme si, že nemyslíme vždy správně a že je tedy naše myšlení mnohdy pokřivené,
a tohle myšlení nás vede k nesprávné mluvě
a nesprávné řeči těla - chování,
které povedou k válce uvnitř nás samotných,
mezi námi a dalšími lidmi,
mezi jednou skupinou a druhou skupinou
a mezi jedním národem a druhým národem.
To je důvod, proč Buddhistická praxe začíná návratem domů k sobě samému,
rozpoznáváním elementů napětí,
bolesti, konfliktu uvnitř nás samotných,
k tomu, abychom mohli znovunalézt klid a mír uvnitř našich těl,
být v klidu a míru s našimi pocity,
a také s našimi mentálními představami i s naší myslí.
Jestliže rodiče znají tuhle praktiku,
učiní tím své děti šťastnými,
učiní šťastným také rodinný život,
a děti, které vyrůstaly v tomto rodinném prostředí
se naučí jak poznat nesnáze a stres v jejich těle,
naučí se rozpoznat jejich pocity a emoce
a naučí se, jak se nimi vypořádat.
Rodiče, kteří tuhle znalost praktikují,
mohou své děti naučit "Jak být v klidu a míru se sebou samými".
Pokud děti nemají šanci se těmto praktikám naučit doma,
škola (ve jménu učitelů) by měla dětem pomoci je učit lásce,
odpuštění, a k přispívání ke štěstí svých rodinných příslušníků
a tím tak dát dítěti druhou šanci se tyto praktiky naučit.
Škola se tak může stát "druhou" rodinou
a učitelé se tak mohou stát "skoro" rodiči,
kteří dopomohoui dítěti se těmto praktikám naučit.
V dnešní době čelíme mnoha problémům
v rámci rodiny i školy.
Mnoho nedorozumění,
mnoho vzteku, mnoho násilí v rodině i ve škole.
A to je důvod proč by se měli rodiče i učitelé
naučit umění klidu a míru,
protože tím dopomohou dětem a jejich studentům
k tomu, aby se tomuto umění naučili i oni.
Doufáme, že ti,
kdo se ve školním sektoru pohybují, se nad tímto zamyslí
a budou se snažit přinést tento styl praxe,
tohle učení, které je Buddhistickou praxí,
do rodinného života i do života školního.
Za dobu 30ti let vyučování na Západě
jsme nabídli tuhle praxi klidu a míru
mnoha kamarádům z mnoha zemí
a prospěla vědomí mnoha lidí,
kteří se posléze usmířili se svými otci, matkami,
se svými syny, se svými dcerami, partnery a stali se opět šťastnými.
Sdílíme také učení praktik soucitného naslouchání (compassionate/deep listening)
a užití láskyplné a laskavé řeči (loving speech)
v zájmu obnovení komunikace.
V dnešní době používáme množství komplexních (sofistikovaných) metod komunikace,
zatímco komunikace
mezi manželem a ženou,
otcem a synem, matkou a dcerou
se stala velmi obtížnou,
a jsme svědci důkazu,
že otcové nemohou nalézt společnou cestu komunikace se svými syny,
že mnoho dětí není schopno naslouchat svým rodičům
a když chybí komunikace,
jak se jeden může zbavit svých předsudků a mylného vnímání toho druhého,
abychom se spolu mohli klidně usmířit.?
V Plum Village ve Francii,
jsme po několik let zvali skupiny
Palestinců a Izraelců,
aby se k nám připojili a spolu s námi praktikovali.
Mnoho jsem se od nich naučili.
Po svém příjezdu se skupinky na sebe nemohli ani podívat.
Existovalo mezi nimi značné utrpení, mnoho
zlosti a podezřívání v každé ze skupin.
Sanga oběma skupinám pomohla,
za prvé
uvolnit napětí v jejich těle
praktikováním vědomého dýchání,
praktikováním vědomé chůze, praktikováním vědomého sezení,
k tomu,
aby byli následně schopni poznat své vlastní emoce bolesti, zármutku, strachu, usídlené uvnitř nich.
K ropoznání emocí a k uvolnění napomohla metoda hluboké relaxace
(deep relaxation)
představena panem Buddhou.
Tahle praxe (cvičení) rozpoznávání emocí představena panem Buddhou
nesmírně napomohla těmto dvěma skupinám lidí při jejich vlastní praxi.
Po skončení prvního týdnu uvolňování napětí a
rozpoznávání bolestivých emocí,
obě skupiny zahajují praxi vzájemnému hlubokému naslouchání (deep listening)
a používají jazyk laskavé a milující řeči (loving-kindness speech).
Když trpíme,
chtěli bychom dát druhému člověku naše trápení najevo,
a jestliže víme jak použít mluvu takové řeči,
která není mluvou svalování viny na druhého,
není obviňováním, odsuzováním,
ale namísto toho, užijeme řeč, kterou Buddhisté nazývají mluvou laskavé milující řeči,
můžeme tímto dát druhému najevo naše trápení,
naše potíže,
a naše vnitřní tužby.
A když v pozici posluchače v ten samý okamžik praktikujeme vědomě nádech i výdech k tomu, abychom zaujali pozici klidu,
a zároveň si připomněli, že naslouchat
druhému znamená praktikovat soucit,
protože, když víme jak hluboce a soucitně naslouchat druhému,
za nějaký čas, např.: jednu hodinu,
můžete druhému nesmírně ulevit od jeho/jejího trápení.
V Mahajánském Buddhismu je znám svou dovedností soucitně naslouchat Bodhisattva Avalókitéšvara (Bodhisattva of compassion)
a jestliže se učíme umění soucitně naslouchat,
po pár dnech budete mít schopnost soucitně naslouchat druhé osobě,
nebo druhé skupině lidí.
Víme, že tímto nasloucháním po dobu hodiny, nebo dvou,
můžeme dané osobě značně zmírnit a ulevit od jejího utrpení.
Tato osoba doposud neměla šanci poznat
co to znamená, když mu/jí někdo soucině naslouchá,
a nyní, jelikož se trénujeme v soucitu jako Bodhisattvové,
pojímáme schopnost soucitně naslouchat druhému,
a tím ji nebo mu nesmírně pomůžeme.
Druhá strana, druhá skupina může otevřeně řící
cokoliv, co je doposud tížilo a trápilo,
a jako Palestiňané a Izraelci,
seděli klidně a poslouchali co druhá strana říká,
a členové Sangy seděli vedle nich a podporovali je (byli s nimi) v praxi hlubokého naslouchání.
Po tom, co obě strany poslouchali jednu hodinu,
situace se již změnila.
Uvědomíte si totiž, že lidé na druhé straně
trpí stejnou měrou jako lidé na straně vaší.
Dospělí, děti, trpěli stejně na straně druhé, jako na straně naší.
A to je důvod, proč se poprvé v životě díváte soucitně na utrpení druhé strany,
poznáváte, že jsou cítící bytosti, lidské bytosti, tak jako vy.
Předtím si myslíte,
že jen vaše strana trpí a druhá strana nikoliv,
jen druhá strana škodí a chce, abyste trpěli,
ale po několika sezeních
hlubokého naslouchání a soucitného naslouchání,
si uvědomíte, že druhá strana se trápí stejně nesmírně jako vy
a naslouchání tímto způsobem, pomáhá jedné straně ulevit od jejich utrpení,
stejně tak, ale pomáhá ulevit od utrpení i vám.
Konečně po 10-dnech praxe,
se skupiny rodin byli schopny držet za ruce,
a praktikovat meditaci za chůze,
nebo spolu poobědvat jako bratři a sestry.
Tento trénink/praktika/cvičení,
kterou použili Izraelci
a Palestiňané v Plum Village
vede vždy k úspěšnému cíli.
Na konci jejich tréninku,
se obě skupiny sejdou a podávají své poznatky o tom co se naučili členům Sangy (Maha Sanga).
Vždy přislíbí,
že po návratu domů
vybudují praktické centra Sangy,
které by lidé Izraele a lidé Palestiny mohli navštěvovat
a tím přispět ke zmírnění jejich utrpení.
Víme, že
pokud chceme vést správné akce a správně se vyjadřovat,
máme mít správný pohled na věci.
Správný pohled na věci je ten,
který vídí závislé vznikání věcí/jevů, které vnímáme,
správný pohled, je pohled
neexistence vlastního Já
a vzájemné propojenosti.
Praktikující,
by si měl vždy uvědomovat
a udržet si tento správný pohled na věci/jevy okolo něj
v jeho denním životě.
To co vidíme,
to co slyšíme,
vždy bychom se měli snažit chápat na základě vnitřního uvědomění
závislého vznikání, vzájemné propojenosti, a neexistence vlastního Já.
Předpokládejme, že mluvím
o otci a synovi.
Jestliže hluboce rozjímáme a meditujeme na vzájemném vztahu otce a syna,
jasně vidíme,
že syn je pokračováním jeho otce.
A když syn trénuje vědomé dýchání,
hluboce pozoruje své tělo, začíná si uvědomovat,
že jeho otec je přítomen
v každé buňce jeho těla.
Jeho otec není jen mimo něj,
ale je uvnitř jeho.
Jeho matka, je také uvnitř jeho samotného.
A pokud se otec hluboce podívá na svého syna,
vidí, že i on je přítomen uvnitř jeho syna,
a když se syn trápí,
trápí se i jeho otec.
Je nemožné,
aby byl syn skutečně šťastný,
jestliže se jeho otec hluboce trápí.
Je nemožné pro otce
aby byl skutečně šťastný,
když se jeho syn hluboce trápí.
To je protože, trápení není individuální,
není záležitostí jednotlivce.
Pokud se trápíte, Váš syn se trápí také,
otec se trápí také,
a naopak když je syn šťastný,
je to také Vaše šťestí.
Ve světlu neexistence Já - vzájemné propojenosti,
utrpení není záležitostí jednotlivce,
ale je společnou záležitostí syna i otce
a je pohledem (vhledem) do neexistenci Já,
pohledem na vzájemnou propojenost věcí.
Víme, že
že vše je spojeno se vším
a že spokojenost zvířat
je úzce spojena se spokojeností člověka.
Zdraví rostlin
a nerostů
je také úzce spojena a je nesmírně důležitá pro spokojenost lidských bytostí.
To je proč, chránit naše životní prostředí
a chránit další zvířecí druhy na planetě
znamená také chránit lidstvo.
To také znamená vhled do vzájemné propojenosti.
Ne jen že Buddhisté
mají vhled do vzájemné propojenosti,
ostatní ne-Buddhisté mají také vhled do vzájemné propojenosti věcí.
Buddhisté mívají přístup a mají vhled do vzájemné propojenosti,
ale ne vždy jej respektují.
Jako mnich,
jako člen kláštera,
někdy zapomínáme, že jsme členy kláštera
a pokračujeme s naší snahou o moc a prestiž,
snažíme se postavit velký klášter
a nemáme tím pádem kapacitu býti v míru se sebou samými
udržovat mír, podporovat mír
mezi členy Sangy, v našem klášterním společenství.
Nejsme v míru se sebou samými,
nejsme v míru s našimi bratry a sestrami
v klášterním společenství,
opravdu nepraktikujeme tak jako by mnichové měli.
Stejně tak jako obyčejný člověk,
který přijme 5 pravidel mravného chování,
(Five Mindfulness Trainings),
ale většinu času jsme zaneprázdnění
a nemáme čas uplatnit učení o 5ti pravidlech v našem každodenním životě.
V březnu roku 2000,
UNESCO uvedlo v platnost zákon nazvaný "Manifestal 2000".
6 bodů,
které jsou praktikami míru.
Víme, že Spojené Národy
vytvořili mírový plán nenásilí pro prvnívh 10 let nového tisíciletí,
který měl za úkol navrátit mír a nenásilí mezi námi.
Mnozí z nás se maximálně snažili aplikovat tyto kroky ve svém denním životě, a tím přispět k vytvoření mírumilovné a nenásilné kultury.
Měl jsem tu možnost
a mohl se setkat se skupinou lidí
vítězů Nobelovy Ceny
a měl jsem tu možnost se podílet na návrhu "Manifesta 2000".
Existuje 6 bodů praktikování Manifesta.
Poté,
co byl uveden do oběhu
podepsalo Manifesto 75milionů lidí,
75milionů lidí,
včetně vůdců zemí,
premiérů a dalších.
6 bodů Manifesta
je obdobných k vědomému tréninku mysli a je srovnatelný s 5ti pravidly mravnosti
představených panem Buddhou.
Je jasné, že kdyby každý z nás praktikoval
na základě těchto 6. pravidel Manifesta,
nebo-li dle 5ti pravidel mravnosti,
budeme v míru sami se sebou
a budeme se těšit míru na světě.
Stal se, ale pravý opak,
poté co jsme Manifesto podepsali,
ho dnes zřídkakdy používame v praxi.
Souhlasili jsme s Manifestem
a ti co Manifesto podepsali na základě vědomí si faktu, že Manifesto je cestou vedoucí k míru,
jen málokdo žije v souladu s jeho body
a jen málokdo praktikuje jeho 6.bodů
v každodenním životě.
To je naše chyba.
V Buddhistické tradici,
po přijmutí 5ti pravidel za své,
jste nabádán
k recitaci 5ti pravidel mravnosti každých 14 dnů.
Jste také nabádán
účastnit se diskuzí o Dharmě
na téma 5ti pravidel
a společně dospět k řešení jak nejlépe aplikovat učení 5ti pravidel mravnosti v našem každodenním životě.
Jestliže nenacházíme řešení společně,
nemáme možnost najít společnou cestu
cestu,
kterou kráčíme společně,
jako řeka, ("plavení se na stejné řece").
Můj návrh je tedy ten,
abychom se shromažďovali společně do skupin,
tak, že rodina, se stane společenstvím Sangy,
naše třída se může stát společenstvím,
naše pracovní prostředí se může stát společenstvím,
radnice se může stát společenstvím Sangy,
městská rada se může stát společenstvím Sangy,
náš parlament a vláda se můžou stát společenstvím Sangy.
Poté se můžeme všichni řídit těmito 6.body
a aplikovat je v praxi.
První z 5ti vědomých tréninků mysli - 5ti pravidel morálnosti, je pravidlem "Ochrany života".
Ne jen ochrannou života lidského,
ale i ochrannou života zvířat,
rostlin a nerostů.
Může se také nazývat praxí hluboké ekologie,
praxí ochrany našeho prostředí ve kterém žijeme.
Jsme si vědomi toho,
že pokud chceme být v bezpečí,
být zdravý
musíme také chránit další druhy zvířat,
rostlin
i nerostů.
V zájmu prvního pravidla,
bychom si nejdříve měli uvědomit pravidlo číslo 5,
které nás nabádá ke zmírnění (moudré/vědomé) konzumaci (Mindful Consumption),
zmírnění (moudré/vědomé) produkci.
Jestliže nadměrně zneužíváme
prostředky planety Země,
způsobíme tím mnoho škody.
V případě, že chcete zbohatnout,
můžete začít vyrábět typ zboží,
který v mysli a těle lidí zanechá mnoho toxinů jakými jsou:
násilí, žádostivost, strach, nenávist.
Po dobu, kdy děti sledují film,
- což je dnešní formou zábavy -
mohou tak zanést do své mysli a těla množství škodlivých toxinů jako:
zhoubné touhy, násilí, strachu, nenávisti.
Tímto způsobem, dnešní zábava "sledování filmů" vnáší do jejich těla a mysli množství škodlivých toxinů.
Vědomá (moudrá) konzumace,
je konzumace taková, že jsem si dobře vědom
a neprodukuji a nevystavuji se působení těchto vlivů, které plodí
násilí, válku,
nemoc, napětí, nenávist, strach a zanáší tím tak naši mysl a tělo.
Vyhnout se tedy působením těchto vlivů je vznešená
cesta jak chránit sebe sama, jak chránit naši rodinu, naši komunitu, naši společnost.
Bez dodržování pravidel vědomé (moudré) konzumace
se těmto vlivům nemůžeme dost dobře vyvarovat.
Musíme produkovat vědomě (moudře),
ukončit produkci věcí co do nás vnáší toxiny,
a jedy
musíme konzumovat
vědomě (moudře),
vyhýbat se konzumaci věcí, co do nás vnáší tyhle toxiny a jedy.
A dodržováním pravidla vědomé (moudré) konzumace je náprava možná.
Zákonodárci by se měli zamyslet
a pracovat na nápravě
a měli by v zájmu naší ochrany
předložit zákon, který zabraňuje produkci těchto věcí
co přinášejí zkázu a zanáší mysl a tělo lidí jedy jako jsou strach, zhoubná touha, zlost, nenávist a beznaděj.
Nestačí pouze rodiče a učitelé, aby se chovali mravně,
myslím si,
že je třeba, naučit tomuto chování také politiky a lídry korporací.
Oni sami nám musejí pomoci vytvořit zákon,
který zakazuje produkci těchto
zhoubných věcí.
Měli by nám také pomoci,
s uvedením vzdělávacího systému,
který povede k podpoře uvědomění vědomé (moudré) konzumace,
která povede ke zdraví těla a mysli.
Druhý bod tréninku mysli
je zcela jasný -
nevykořisťovat jiné lidi, nevykořisťovat planetu Zemi.
Děláme to, ale na denním pořádku -
využíváme druhé, okrádáme je,
zneužíváme je v náš prospěch.
Zneužíváme planetu Zemi,
nemyslíme ani na vteřinu na budoucí generace po nás -
naše děti, naše vnuky a vnučky.
Nemáme v sobě tzv. "správné myšlení",
které nám doporučil pan Buddha.
Co je to "správné myšlení"?
Správné myšlení, je myšlení, které vzkvétá s vhledem do vzájemné propojenosti všech věcí,
neexistence Já.
Vy jste oni a oni jsou tebou.
Správné myšlení, je myšlení, které jde ruku v ruce
se soucitností, soucitným porozuměním,
ochranou a odpuštěním.
V momentě, kdy se v naší mysli zrodí myšlenka soucitnosti,
tahle myšlenka zrozená ze správného myšlení,
tahle myšlenka má okamžitý hojivý účinek na náš organismus - naše tělo a naši mysl.
Tahle soucitná myšlenka
"správného myšlení"
má v sobě také hojivý účinek na zdraví světa a naši planety.
V mysli Buddhisty
se denně zrodí nespočet takovýchto myšlenek,
které jdou ruku v ruce se "správným myšlením".
V naší mysli se rodí myšlenky porozumění,
soucitu, odpuštění.
Je-li základem člověka správné myšlení,
následovat bude také správná řeč,
která podporuje porozumění, naději,
bratrství, sesterství,
a také naše chování bude správné.
Základem všeho je mít správný pohled na věci,
poté následují správné myšlenky,
správná řeč
následovat bude i správné chování
a stanou se tak cestou míru.
Všichni jsme si dobře vědomi,
že se ve snaze o mír hodně hovoří,
ale málo se o mír usiluje.
A cokoliv uděláme v jednotě
správného myšlení,
správné řeči a správného chování,
může být poprávu považováno za dar panu Buddhovi.
A je zcela v našich schopnostech přinést dar panu Buddhovi dnes a denně.
Jsme velice vděčni za to, že nás učí,
V Deer Parku, v Kalifornii, kde je náš klášter,
mnoho z nás namísto elekřiny používá solární panely,
stovky lidí využívá jen solární energii.
Pár aut, která vlastníme
jezdí na rostlinný olej
a také spolu s našimi přáteli z řad "obyčejných" lidí
praktikujeme "Dny bez aut" (Car-Free Days).
Jestliže nepoužíváme auto jeden celý den,
neznečistíme tím atmosféru
a i tohle může být považováno za dar panu Buddhovi.
A k dnešnímu dni jsme spolu s našimi přáteli
prozatím byli schopni věnovat panu Buddhovi
dar v podobě 60000 dnů kdy nepoužíváme auto ("Car-Free Days").
Pokud budete chtít,
můžete praktikovat den bez aut i vy sami,
např. jeden den v týdnu.
22. září je Mezinárodní Den bez aut (World Car-Free Day)
a my doufáme, že toho dne
budeme schopni věnovat panu Buddhovi dar v podobě 100000 dnů bez použití auta.
Pro ty kdo nemají auto, ale jako dopravní prostředek používají motorku,
mohou každý týden jeden den vynechat
a věnovat tento den jako dar panu Buddhovi.
Uvědomujeme si, že musíme chovat lásku vůči naší planetě,
ochraňovat ji
a tím, že začneme konzumovat méně elektřiny, méně nafty ukazujeme svou ochranu a lásku vůči naší planetě taktéž.
Všichni jsme si velice dobře vědomi,
že zde nebude dostatek nafty pro každého z nás,
Indie a Čína jsou nejhustěji zalidněnýmí krajinami
a pokud bude každý občan těchto zemí prosazovat svoje právo vlastnit auto,
moc dobře víme, že
brzy nafta na naší planetě nebude stačit  pro všechny.
A tohle je již správné chápání, správné uvědomění, správné myšlení.
Konzumovat méně
a žít více jednoduchým životem
je jediná možnost jak tuto situaci zvrátit.
Buddhistická komunita,
se již začala tímto učením řídit a
začala jej také praktikovat.
V našich kláštrech po Evropě a v USA,
nikdo z nás nevlastní své vlastní auto.
Nikdo z nás nemá vlastní notebook,
vlastní  telefon,
nikdo z nás nemá vlastní bankovní účet...
...a přežili jsme… velice dobře...
Jsme šťastni pohromadě jako Sanga,
sami totiž, na základě naší praxe víme,
že
štěstí je možné
že šťastni můžeme býti navzájem jako bratr a sestra,
můžeme žít navzájem v lásce a laskavosti,
a vůbec nemusíme konzumovat tolik, abychom byli šťastni.
Mnoho z nás si myslí, že
štěstí bez peněz není dosažitelné,
že když si nemůžete koupit to co chceme,
když nemáme vliv ve společnosti,
když nemáme moc ve společnosti,
nebo když nejsme dostatečně slavní, tak nebudeme šťastni.
Když se porozhlédnu okolo sebe, vidím lidi
s velkou mocí,
s množstvím peněz,
přesto, ale nejsou šťastni a trápí se
a někteří z nich také spáchali sebevraždu.
Znám také bratry a sestry,
- praktikující -
co nevlastní bankovní účet,
nevlastní své auto,
ani
vlastní notebook,
ale zato jsou velice šťastni, jako praktikující (praktikující Buddhismu),
jako lidé, jako členové našeho společenství,
znamená to také,
že žít jednoduchý život a být šťastný je možné...
Osobně si myslím, že tohle je samo o sobě učení pana Buddhy,
které se má stát součástí našeho života,
snížit naši konzumaci,
naučit se žít více jednoduše
a mít čas na to pečovat a věnovat se sobě samému,
pečovat o naše milované,
je velice důležité
a to je cesta vedoucí k míru, to je cesta která vede ke klidu a míru.
Bratři i sestry, vzácní hosté,
je krásné tu býti spolu
s naši spirituální rodinou,
vzdát čest našemu učiteli panu Buddhovi.
Jsem přesvědčen, že největší laskavostí,
kterou můžeme našemu učiteli panu Buddhovi prokázat,
je slíbit mu,
že se budeme snažit žít život,
který nám umožní mít čas se starat a pečovat o sebe samé,
mít čas milovat a pečovat o lidi okolo nás,
a tudíž bychom měli přestat
využívat čas k našemu nekonečnému hledání sobeckého štěstí jakýmž je:
bohatsví,
moc,
sláva...
Štěstí je možné,
jestliže se navrátíte do přítomného okamžiku pomocí vědomého dýchání,
uvědomíte si, že jste naživu,
a že krásy světa jsou přímo tady a teď, ve vás a kolem vás.
Vše co potřebujete udělat je sedět v klidu, odpočívat
a dotknout se zázraku života,
který má tu schopnost uzdravovat a zahojit a uvidíte,
že štěstí je možné právě tady a teď.
Pan Buddha nás nabádá ke šťastnému bytí tady a teď.
Za dob Buddhy, žil
podnikatel,
nazývaný Anatta Pindika
a ten holdoval učení pana Buddhy.
Naučil se toho od pana Buddhy mnoho
a naučil Buddhovo učení jeho rodině.
Jeho rodina byla šťastnou rodinou.
Jednoho dne Pindika přivedl k Buddhovi 500 podnikatelů,
a pan Buddha jim dal učení,
a v této Suttře,
Buddha zdůrazňuje větu "žít šťastně v přítomném okamžiku" 5krát.
Buddha dobře věděl,
že podnikatelé
stále myslí na budoucnost,
stále myslí na jejich budoucí úspěch,
nemají čas sami na sebe,
nemají čas na své děti a na svou rodinu,
a Buddha jim připomínal, že štěstí je zde v přítomném okamžiku "tady a teď " .
Pokud by věděli jak praktikovat vědomé dýchání,
navrátili by se k přítomnému okamžiku a viděli by,
že existuje mnoho
více než dost podmínek k tomu být šťastný právě tady a teď.
Pečovat o přítomný moment
také znamená pečovat a momenty budoucí.
Základem tohoto vhledu je to,
že budoucnost se skládá jen z momentů přítomných.
Jestliže investujete 100% ze sebe samého
do péče o přítomný moment,
jestliže zvážíte co je třeba udělat správně
a čeho je třeba se vyvarovat teď nebo v budoucnosti, znamená to také to,
že pečovat o přítomný moment
je vše co můžete dělat pro to,
abychom zajistli,
že budoucnost bude radostná a šťastná,
protože budoucnost je složena jen z přítomných momentů.
Každý máme právo vymýšlet budoucí projekty,
ale neměli bychom se příliš strachovat o jejich naplnění,
neměli bychom býti v područí osudu naší budoucnosti.
Můžeme být pevně ukotveni v přítomném okamžiku
A až se důkladně podíváme na budoucnost očima přítomného okamžiku,
a důkladně ji zanalyzujeme,
pak můžeme vytvořit ten správný plán pro naši budoucnost.
Nemusíme tím, ale ztratit sebe sami v obavách a strachu,
úzkostech a nejistotě naší budoucnosti.
To je to, co se nám pan Buddha snažil sdělit.
Žít šťastně v přítomném okamžiku,
kde máme vše co potřebujeme k tomu být šťastnými.
To je zpráva, kterou bychom měli sdělit
našim Buddhistickým i ne-Buddhistickým přátelům.
Pozývám naše vzácné hosty,
a členy našeho
mezinárodního společenství Sangy (Maha Sanga)
k tomu, abychom si společně po dobu jedné nebo dvou minut sedli a užili
si uvědomění, že štěstí je přítomno tady a teď.
Nemusíme ho hledat v budoucnosti,
je krásné býti spolu jako jedna
spirituální rodina,
jsme v jednotě
s panem Buddhou
a užíváme si naši společnou jednotu.
Nádechem pozývám svého tatínka ve svém nitru, nechť dýchá spolu se mnou.
Výdechem pozývám svou maminku ve svém nitru, nechť si společně užijeme naše společné vydechnutí.
Nadechnutím cítím lehkost
tatínku,
cítíš lehkost stejnou jako já?
Vydechuji, cítím se svobodně
maminko,
cítíš svobodu tak jako já?
Nadechnutím,
cítím přítomnost pana Buddhy v každé buňce svého těla,
protože jsem jeho student,
jsem jeho pokračováním.
Výdechem se usmívám na pana Buddhu v každé buňce svého těla.
Slibuji,
že budu dobrým příkladem pokračování pana Buddhy,
při chůzi se každým krokem přičiním o jednotu, svobodu a mír,
při nádechu navodím mír a pokoj svého těla a mysli.
Když mluvím, použiji láskyplnou a laskavou řeč,
když poslouchám,
budu soucitně naslouchat, abych pomohl druhému
ulevit od jeho trápení.
Zavazuji se,
k znovunalezení komunikace mezi mnou a dalšími členy své rodiny,
členy své komunity
a vím, že tím značnou měrou přispěji k míru v naší společnosti.
Děkuji mnohokrát bratři a sestry.
