Tato kniha nejprve vyšla
formou jednotlivých sešitů
v roce 2015.
A v brožované... Ne v brožované,
ale ve vázané podobě
vyšla v červnu 2016 ve Spojených státech.
A později v mnoha dalších zemích.
Jestli byste to mohl otevřít.
Poprosím, aby přišel na pódium
také Richard Podaný,
který se postaral o asi všechny
české překlady Palahniukových knih,
včetně této.
Tak na tuto knihu
a mnoho dalších.
V programu jsme uvedli,
že se budete moct na něco zeptat,
než bude autogramiáda pokračovat.
Já se zeptám první
a pak můžete otázky pokládat vy,
pokud vás nějaké napadnou.
Nejprve chci říct, že to byl
podle mě velmi odvážný krok,
aby takto slavný spisovatel pojal
pokračování svého románu jako komiks.
Asi jste to dlouho promýšlel,
možná jste se někým inspiroval.
Můžete nám říct,
jak k tomu došlo?
Co pro vás komiks znamená?
A co znamená teď po tomto úspěchu?
Můj americký nakladatel
Random House měl za to,
že získám více čtenářů,
když začnu navštěvovat Comic Cony.
A mé návštěvy Comic Conu
v San Diegu a v New Yorku
byly o tolik zábavnější,
než jakákoliv literární akce,
na které jsem byl.
A lidi od komiksu -
scenáristé, výtvarníci, čtenáři -
projevují víc nadšení,
než všichni spisovatelé,
které jsem v životě potkal.
Takže když mi moji přátelé
z Portlandu v Oregonu,
Brian Michael Bendis, Matt Fraction
a jeho žena Kelly Sue DeConnick,
navrhli, abych napsal pokračování
formou komiksu,
přišlo mi to jako skvělý nápad.
Protože lidi od komiksu
jsou ti nejzábavnější na světě.
A já chtěl patřit do jejich světa
tak dlouho, dokud to jen půjde.
Děkuji.
Dovolte mi ještě jednu otázku.
Liší se psaní komiksu od psaní románu,
nebo to bylo podobné?
Jde to snáz, když máte
za výtvarníka Camerona Stewarta.
Protože Cameron opravil řadu mých chyb.
Cameron mi ukázal,
jak vyjádřit akci
skrze nepohyblivé obrazy.
To Cameron udělal
z románu komiksový scénář.
Cameron Stewart a taky
David Mack, autor obálky,
mi soustavně ukazovali,
jak na to.
Dost mi to usnadnili.
- Teď je čas pro vaše dotazy.
- Zkusím se zeptat.
Řekl jste, že chcete patřit
do světa komiksové scenáristiky.
Máme tedy od vás očekávat
další komiks,
například pokračování jiné vaší knihy?
Už se stalo.
Bylo zde více výtvarníků, kteří
navrhli různé obálky pro tento komiks.
Joel Jones, další můj
kamarád z Portlandu.
A taky Duncan...
Nikdy to jméno nevyslovím správně.
- Fe...Fegredo?
- Ano.
- Z Anglie.
- Ano.
Navrhli opravdu znamenité obálky.
Chtěl jsem v té spolupráci pokračovat,
tak jsem napsal sbírku povídek.
A navrhl jsem jim
a dalším šesti výtvarníkům,
dohromady jich bylo devět,
aby k jednotlivým povídkám
vytvořili celostránkové ilustrace,
které by se daly
vybarvovat jako omalovánky.
Vše dohromady by tvořilo
nádhernou obrazovou knihu.
Šlo by o ty nejokázalejší omalovánky,
co kdy byly vytvořeny.
Zároveň by to byly ty nejhnusnější,
nejlascivnější, nejkontroverznější
a nejvíc znepokující omalovánky,
co kdy byly vytvořeny.
Ta kniha vyjde koncem
tohoto měsíce.
Její vydání mi přineslo
větší pozornost médií,
než všechny mé předešlé
knihy za posledních 20 let.
- Mluvíte o "Make Something Up"?
- Ne, o "Bait".
- Aha, ta další.
- Ano, "Bait".
Máte další otázku?
Támhle.
Donesu vám mikrofon.
Napsal jste kompletní scénář
nebo jste použil metodu Marvelu?
Říkal jste něco o scénáři,
metodě Marvelu...?
Jestli jste při psaní použil
metodu Marvelu,
o které sám přesně
nevím, co to je.
Přeložil jsem knihu o Marvelu,
tak to můžu vysvětlit.
Metoda Marvelu znamená,
že napíšete pouze synopsi.
Výtvarník podle toho
připraví rozložení oken.
Až potom do nich napíšete
popisy, dialogy a tak dále.
Ne. Napsal jsem kompletní scénář.
Cameron měl přesné instrukce,
co chci, aby bylo vidět.
Co by mělo být na jaké straně.
Chtěl jsem, aby obličeje postav
byly občas něčím překryty.
Někdy jsem dokonce požadoval,
aby byly překryty dialogy.
Abych čtenáře znejistil.
A chtěl jsem použít slavný
"Zapruderův film",
který zachycuje atentát na Kennedyho.
Chtěl jsem políčko z toho filmu
rozložit přes celé dvě strany.
Zkoušeli jsme na něj
sehnat práva,
ale nepodařilo se.
Nechtěli nám je poskytnout.
Takže David Mack namaloval
vodovými barvami
přesnou kopii "Zapruderova filmu".
A v zápalu nadšení
tam přimaloval penisy.
To byla jediná věc,
o kterou jsem ho nežádal.
Ale přišlo mi to skvělé.
V Americe je to naprostá svatokrádež.
Dopodrobna jsem Cameronovi
vylíčil, co od něj chci.
Další dotaz?
Díky. Četla jsem jeden
váš rozhovor,
kde mluvíte o politické korektnosti.
Může za to podle vás nějaký
válečný konflikt z poslední doby?
Moje psaní není reakcí
na to, co se děje ve světě.
Není na mně,
abych něco spravoval.
Spousta dalších lidí
si zvolila tuto úlohu.
Ale já se snažím
předložit něco víc,
než je řešení nebo reakce.
Přeju světu to nejlepší,
ale já ho nespasím.
Já se chci hlavně pobavit.
Kdybych mohl psát jakoukoliv
postavu z komiksových stripů,
byl by to Richie Rich.
Protože Richie Rich nenakládá
se svým bohatstvím tak,
jak bych s ním nakládal já.
Být na Richieho místě,
utrácel bych ty peníze
jako dospělý.
Moje otázka se týkala
vynálezu virtuální reality,
této nové technologie.
Některé filmy ve virtuální realitě
dokonce získaly cenu za vyprávění.
Tak se chci zeptat,
jaký je váš pohled
nebo jestli máte
představu o tom,
jak bude vypadat
kvalitní vyprávění
za takových
pět až deset let,
pokud v té době bude
virtuální realita pro všechny dostupná.
Děkuji.
Ptáte se špatného člověka.
Momentálně odsud ani
nedokážu odeslat e-mail.
Vaše klávesnice je úplně
jiná než ta moje.
V hotelu si ani nemůžu
zavolat do USA.
Stal se ze mě pračlověk.
- Opravdu nevím. Promiňte.
- Teď už chápu. Díky.
Ještě někdo? Dobře.
Dobrý večer. Chci se zeptat,
jestli píšete v tichosti,
nebo jestli při psaní
posloucháte hudbu a jakou? Díky.
Poslouchal jsem při psaní hudbu.
Protože to pomáhá znovu nastolit
náladu a určit postavy,
když se k psaní vrátím.
Ale vždy to byla stejná píseň.
Tím pádem mě už nerozptyloval
text písně,
protože se z toho
stane jakýsi šum.
Tohle dělal třeba Andy Warhol.
Poslouchal píseň
"I Saw Linda Yesterday"
pořád dokola, dokud ta deska
nepřestala fungovat.
Dostával se tak do transu
a mohl malovat.
Ale čím dál víc mě
ze soustředění vytrhují slova.
Takže teď spíš poslouchám
hudbu bez vokálů
nebo zahraniční hudbu,
jejíž text mě při práci neruší.
A to je moje odpověď.
Jak jste postupoval při psaní?
Napsal jste nejdřív
jednotlivé příběhy
a pak je zapracoval
do celku, nebo naopak?
Napsal jsem rovnou celý scénář.
Potřeboval jsem,
aby Cameron věděl,
které postavy byly nejdůležitější
a na které se při kresbě
obzvlášť zaměřit,
protože tyhle postavy
pak musel kreslit nejvíce.
A Cameron byl tak důkladný,
že třeba na počítači
vytvořil trojrozměrný model
sídla Projektu Mayhem,
aby si to mohl prohlédnout
ze všech možných úhlů
a mohl to posléze
správně nakreslit.
Byl jsem schopný dodat
Cameronovi celou knihu najednou.
Jemu pak bylo jasné,
jaké postavy a prostředí
se budou objevovat nejčastěji.
Byl to prostě
jeden velký rukopis.
Velmi vám děkuji.
Ještě v krátkosti.
Kolují zvěsti,
že pracujete na Klubu rváčů 3
a jde opět o komiks.
Je to pravda?
Ano, je.
Z větší části je ta kniha hotová,
ale ještě je na to brzy.
Při práci na dvojce jsem
zavrhl celou řadu nápadů,
protože mi připadaly
moc šokující.
Potřeboval jsem se ujistit,
že čtenáři mých knih
začnou číst i mé komiksy.
Chtěl jsem trochu šokovat,
ale ty nejhorší nápady
jsem si schoval
pro Klub rváčů 3.
Protože... Jo.
Ve třetím díle bude vše,
co jsem se bál dát do dvojky.
Většinu mám hotovou,
ale vyjde to až za dlouho.
Moc vám děkuji,
že jste nám pověděl o tom,
jak jste proměnil
váš román v komiks.
A teď zpátky k autogramiádě.
Děkuji.
