
Czech: 
Co přesně je sionismus?
Kde byla myšlenka židovského
návratu do izraelské země,
který se stal nedílnou součástí sionismu?
A co tento návrat znamenal pro jiné
skupiny různých časů?
Byl a je více než jeden druh sionismu?
Pro začátek musíme vědět, že sionismus
nezačala Therdorem Herzlem.
Kořeny sionistické myšlenky se prohlubují
v zemi Izraele.
Spojení Židů s zemí
byl ve středu jejich příběhu
po dobu nejméně 3000 let.
Asi tisíc let židovský lid
postavil v zemi bohatou a
prosperující starou civilizaci.
Toto trvalo do roku 70 nl
když Římané zničili židovský chrám
v Jeruzalémě a vyhnali Židy ze své země.
Od té doby 2000 let
Židé rozptýlení po celém světě byli
s kolektivním připojením k internetu
Izraelská země a naděje,
že se k ní vrátíme.
Vraťme se však na začátek.
Podle biblického záznamu
židovští patriarchové a matriarchové
vytvořili svůj domov v izraelské zemi.
Jejich potomci, osvobození
od egyptského otroctví,

Spanish: 
¿Qué es exactamente el sionismo?
¿La idea del regreso
de los judíos a Israel,
que fue parte fundamental
del sionismo, dónde se originó?
¿Y qué significó este regreso
para diferentes grupos
en distintos momentos?
¿Había y hay
más de un tipo de sionismo?
LA HISTORIA DE ISRAEL
EXPLICADA
Para empezar, debemos saber
que el sionismo no comenzó
con Teodoro Herzl.
Las raíces de la idea sionista
crecen en Israel.
La conexión del pueblo judío
con la tierra
ha sido el centro de su historia
durante al menos 3000 años.
Durante unos mil años,
el pueblo judío construyó
una antigua civilización
rica y próspera en esa tierra.
Duró hasta el año 70
de nuestra era
cuando los romanos destruyeron
el templo judío de Jerusalén
y los expulsó de sus tierras.
En los 2000 años siguientes,
los judíos dispersos por el mundo
han mantenido
una conexión colectiva con Israel
y esperan volver a ella.
Pero volvamos al principio.
Según el registro bíblico,
los patriarcas y matriarcas judíos
crearon su hogar en Israel.
Sus descendientes,
liberados de la esclavitud egipcia,

Modern Greek (1453-): 
Τι είναι ο Σιωνισμός;
Η ιδέα της επιστροφής των Εβραίων
στη γη του Ισραήλ,
βασικό κομμάτι του Σιωνισμού,
πώς προέκυψε;
Τι σήμαινε αυτή η επιστροφή
για διαφορετικές ομάδες
σε διαφορετικές εποχές;
Υπήρξαν ή υπάρχουν
πολλά είδη Σιωνισμού;
Η ΙΣΤΟΡΙΑ ΤΟΥ ΙΣΡΑΗΛ
Αρχικά, ο Σιωνισμός δεν ξεκίνησε
με τον Τέοντορ Χερτσλ.
Είναι βαθιά ριζωμένος
στη γη του Ισραήλ.
Η σύνδεση
των Εβραίων με τη γη
είναι συνυφασμένη με την
ιστορία τους εδώ και 3.000 χρόνια.
Για μία χιλιετία,
οι Εβραίοι ανέπτυσσαν
έναν πλούσιο και ακμάζων
αρχαίο πολιτισμό στην περιοχή.
Αυτό διήρκεσε μέχρι το 70 Κ.Ε.,
όταν οι Ρωμαίοι κατέστρεψαν
τον Ναό της Ιερουσαλήμ
και εξόρισαν τους Εβραίους
από τη γη τους.
Στα επόμενα 2.000 χρόνια οι
Εβραίοι διασκορπίστηκαν παντού,
κουβαλώντας μια συλλογική
σύνδεση με τη γη του Ισραήλ
και ελπίδα επιστροφής.
Αλλά ας τα πάρουμε από την αρχή.
Σύμφωνα με τη Βιβλική αναφορά,
οι Εβραίοι Πατριάρχες
εγκαταστάθηκαν στη
γη του Ισραήλ.
Οι απόγονοί τους, ελεύθεροι
από την αιγυπτιακή σκλαβιά,

English: 
- What exactly is Zionism?
Where did the idea of Jewish
return to the land of Israel,
which came to be an integral
part of Zionism, originate?
And what did this return mean
to different groups at different times?
Was and is there more
than one kind of Zionism?
(upbeat music)
For starters, we have to know that
Zionism didn't begin with Theodor Herzl.
The roots of the Zionist idea
grow deep in the land of Israel.
The Jewish people's connection to the land
has been at the center of their story
for at least 3000 years.
For about a 1000 years,
the Jewish people built
a rich and thriving ancient
civilization in the land.
This lasted until the year 70 CE,
when the Romans destroyed the Jewish temple
in Jerusalem and exiled
the Jews from their land.
For the 2000 years since then,
Jews scattered across the globe
have been carrying a collective connection
to the land of Israel and
hoped to return to it.
But let's go back to the beginning.
According to the Biblical record,
the Jewish patriarchs and matriarchs
made their home in the land of Israel.
Their descendants, freed
from Egyptian slavery,

Hungarian: 
Mi is pontosan az a cionizmus?
Honnan ered az ötlet, hogy a zsidók
visszatérjenek Izrael földjére,
ez az eszme, mely a cionizmus
szerves részévé vált?
És mit jelentett ez a visszatérés
a különböző időszakok
csoportjai számára?
Volt-e és van-e
több fajtája a cionizmusnak?
IZRAEL TÖRTÉNETE
Először is azt kell tudnunk,
hogy a cionizmus nem
Herzl Tivadarral kezdődött.
A cionizmus alapgondolata
mélyen Izrael földjéről ered.
A zsidó nép
kapcsolata ezzel a földdel
történetük központi eleme már
legalább 3 000 éve.
A zsidó nép egy évezreden
át építette gazdag és virágzó
ősi civilizációját ezen a földön.
Ez i.sz. 70-ig tartott, mikor is
a rómaiak elpusztították
a zsidók templomát Jeruzsálemben
és kiűzték a zsidókat a földjükről.
Az azóta eltelt 2 000 évben
a világban szétszóródott zsidók
magukkal hordozták kollektív
kapcsolatukat Izrael földjével.
és reménykedtek a visszatérésben.
De térjünk vissza a kezdetekre.
Bibliai feljegyzések alapján
a zsidó patriarchák és matriarchák
Izrael földjén telepedtek le.
Leszármazottaik,
az egyiptomi rabságból szabadulva,

Finnish: 
Mitä sionismi on?
Mistä tuli idea
juutalaisten paluuseen Israeliin,
josta tuli tärkeä osa sionismia?
Ja mitä tämä paluu merkitsi
eri ryhmille eri aikakausina?
Oliko ja onko sionismia
useampaa tyyppiä?
ISRAELIN HISTORIA SELITETTYNÄ
Meidän täytyy ensin ymmärtää,
ettei sionismi alkanut
Theodor Herzlistä.
Sionismin juuret
ulottuvat syvälle Israeliin.
Juutalaisten yhteys maahan
on ollut heidän tarinansa keskiössä
vähintään 3 000 vuoden ajan.
Noin tuhannen vuoden ajan
juutalaiset rakensivat
rikasta ja kukoistavaa
muinaista sivilisaatiota.
Tämä kesti vuoteen 70 asti,
jolloin roomalaiset tuhosivat
Jerusalemin juutalaisen temppelin
ja karkotti juutalaiset mailtaan.
Sen jälkeen 2 000 vuoden
ajan ympäri
maailmaa levittäytyneillä
juutalaisilla on ollut yhteys Israeliin
ja toivo palata sinne.
Mutta palataan alkuun.
Raamatullisten tietojen mukaan
juutalaiset patriarkat ja matriarkat
tekivät kotinsa Israeliin.
Heidän Egyptin orjuudesta
vapautetut jälkeläisensä

Bulgarian: 
Какво всъщност е ционизмът?
Къде се е зародила идеята
за завръщането
на евреите в Израел,
превърнала се
в неразделна част от ционизма?
И какво означава това завръщане
за различните общности
в различните епохи?
Имало ли е и има ли
различни видове ционизъм?
ПОЯСНЕНИЯ ЗА ИСТОРИЯТА
НА ИЗРАЕЛ
За начало трябва да знаем,
че ционизмът не е започнал
с Теодор Херцел.
Идеята за ционизма е вкоренена
дълбоко в земята на Израел.
Връзката на еврейския народ
с тази земя
е в основата на историята му
от най-малко 3000 години.
В продължение на хиляда години
еврейският народ изграждал
богата и процъфтяваща
древна цивилизация в тази земя.
Това продължило до 70 г. пр.н.е.,
когато римляните разрушили
еврейския храм в Йерусалим
и прогонили евреите
от земите им.
През последните 2000 години
евреите, пръснати по целия свят,
пазят в сърцата си общата
връзка със земята на Израел
и надеждата да
се завърнат в нея.
Но да се върнем към началото.
Според библейските писания,
еврейските патриарси
и матриарси
създали своя дом
в земята на Израел.
Потомците им, освободени
от египетското робство,

Russian: 
Чем именно является сионизм?
Откуда пришла идея возвращения
евреев на израильскую землю,
ставшей центральной
темой сионизма?
И что это возвращение означало
для разных людей
в разное время?
Были ли или есть другие
виды сионизма?
ИСТОРИЯ ИЗРАИЛЯ ПРОСТЫМ
ЯЗЫКОМ
Для начала, следует знать,
что сионизм не появился
благодаря Теодору Герцлю.
Корни сионизма растут
глубоко в израильской земле.
Связь еврейского народа
с их землей
была центральной темой
их истории
в течение по меньшей
мере 3 000 лет.
За примерно тысячу лет
евреи построили на своей земле
богатую процветающую
древнюю цивилизацию, которая
существовала до 70 г. н.э.,
когда римляне разрушили
еврейский храм в Иерусалиме
и изгнали евреев со своей земли.
С тех пор на протяжении 2 000 лет
евреи, разбросанные по миру,
поддерживали коллективную
связь с землей Израиля
и надежду вернуться на нее.
Но давайте вернемся к началу.
Согласно библейским преданиям
мужчины и женщины —
родоначальники евреев —
построили свой дом
на земле Израиля.
Их потомки, освободившись
от египетского рабства,

Italian: 
- Che cos'è esattamente il sionismo?
- Da dove è nata l'idea
del ritorno degli ebrei
nella terra di Israele,
la quale è diventata parte
integrante del sionismo?
E che cosa ha significato questo ritorno
per diversi gruppi di epoche diverse?
Ha esistito ed esiste tuttora
più di un tipo di sionismo?
LA STORIA DI ISRAELE
SPIEGATA
Per cominciare, dobbiamo
sapere che lo sionismo
non è iniziato con Theodor Herzl.
L'idea sionista si è
eradicata profondamente
nella Terra di Israele.
Il legame del popolo ebraico alla terra
ha rivestito un ruolo
centrale nella sua storia
per almeno 3000 anni.
Per circa mille anni il popolo ebraico
ha eretto sulla terra una
civilizzazione ricca e rigogliosa.
Fino all'anno 70 d.C
quando i Romani
distrussero il Tempio Ebreo
di Gerusalemme e cacciarono
in esilio gli ebrei.
Durante i 2000 anni successivi
gli ebrei disseminati per
tutto il mondo si sono
portati appresso un legame collettivo alla
Terra di Gerusalemme e
la speranza di tornarci.
Ma torniamo all'inizio.
Stando alla Bibbia,
i patriarchi ebrei e le matriarche ebree
costruirono le loro case
nella Terra di Israele.
I loro discendenti, liberati
dalla schiavitù egiziana,

iw: 
מה היא ציונות בדיוק?
מניין נבע רעיון
שיבת היהודים לארץ ישראל,
שהפך לרעיון המרכזי בציונות?
ומה ייצג רעיון השיבה הזה
אצל קבוצות שונות בזמנים שונים?
האם היה ויש יותר מסוג ציונות אחד?
"ההיסטוריה של ישראל מוסברת"
ראשית, עלינו לדעת
שהציונות לא התחילה עם
בנימין זאב הרצל.
שורשי הרעיון הציוני
צמחו עמוק באדמת ארץ ישראל.
הקשר של העם היהודי לארץ
עמד במרכז סיפורם לפחות 3,000 שנה.
במשך כאלף שנים העם היהודי הקים
תרבות עתיקה עשירה ומשגשגת בארץ.
זה נמשך עד שנת 70 לספירה
כשהרומאים הרסו את בית
המקדש בירושלים
והגלו את היהודים מארצם.
במשך 2,000 שנה מאז,
יהודים מפוזרים ברחבי העולם
קיימו קשר קולקטיבי רציף לארץ ישראל
וטיפחו תקווה לחזור אליה.
אבל בואו נחזור להתחלה.
לפי הכתוב בתנ"ך,
האבות והאימהות שלנו
בנו ביתם בארץ ישראל.

Danish: 
Hvad er zionisme præsic?
Hvor stammer ideen om jødisk
tilbagevendelse til Israels land,
som kom til at være et integreret
del af zionisme, fra?
Og hvad betyder denne
tilbagevenden
for forskellige grupper
på forskellige tidspunkter?
Var og er der
mere end en slags zionisme?
HISTORIE OM ISRAEL
FORKLARET
Til at begynde med skal vi vide,
at zionismen ikke begyndte
med Theodor Herzl.
Rødderne til den zionistiske idé
vokser dybt i landet Israel.
Det jødiske folks forbindelse til
landet har været
i centrum af deres historie
i mindst 3.000 år.
I omkring tusind år,
har det jødiske folk bygget
et rigt og blomstrende eldgammel
civilisation i landet.
Dette varede indtil året 70 CE
da romerne ødelagde
det jødiske tempel i Jerusalem
og udvist jøderne fra deres land.
I 2000 år siden da,
spredte jøder sig over hele kloden
som har ført til en kollektiv
forbindelse til Israel
og et håb om at vende tilbage
til det.
Men lad os gå tilbage
til begyndelsen.
Ifølge den bibelske fortegnelse,
de jødiske patriarker og matriarker
skabte deres hjem i landet Israel.
Deres efterkommere,
befriet for egyptisk slaveri,

Portuguese: 
- O que exatamente é o sionismo?
Onde é que a ideia de judeu
voltar para a terra de Israel,
que veio a ser uma parte integrante
parte do sionismo, se origina?
E o que esse retorno significa
para diferentes grupos em diferentes momentos?
Foi e há mais
que um tipo de sionismo?
(Música animada)
Para começar, temos que saber que
O sionismo não começou com Theodor Herzl.
As raízes da ideia sionista
crescer profundamente na terra de Israel.
A conexão do povo judeu com a terra
tem estado no centro da sua história
por pelo menos 3000 anos.
Por cerca de 1000 anos,
o povo judeu construiu
um rico e próspero antigo
civilização na terra.
Isso durou até o ano 70 EC,
quando os romanos destroem o templo judeu
em Jerusalém e exilado
os judeus de suas terras.
Nos 2000 anos desde então,
Judeus espalhados pelo globo
têm transportado uma conexão coletiva
para a terra de Israel e
esperava voltar a isso.
Mas vamos voltar ao começo.
De acordo com o registro bíblico,
os patriarcas e matriarcas judeus
fez a sua casa na terra de Israel.
Seus descendentes, libertados
da escravidão egípcia,

German: 
Was genau ist Zionismus?
Woher kam die Idee der jüdischen Rückkehr
in das Land Israel?
Was wurde ein wesentlicher
Bestandteil des Zionismus?
Und was bedeutete diese
Rückkehr für verschiedene
Gruppen zu unterschiedlichen Zeiten?
Gab und gibt es mehr als
eine Art von Zionismus?
DIE GESCHICHTE ISRAELS ERKLÄRT
Für den Anfang müssen wir
wissen, dass der Zionismus
nicht mit Theodor Herzl begann.
Die Wurzeln der zionistischen Idee reichen
tief ins Land Israel.
Die Verbindung des
jüdischen Volkes zum Land
war seit mindestens 3000 Jahren
im Zentrum ihrer Geschichte.
Etwa tausend Jahre lang
hat das jüdische Volk
eine reiche und blühende antike
Zivilisation im Land erbaut.
Das dauerte bis zum Jahr 70 n. Chr.,
als die Römer den jüdischen
Tempel in Jerusalem zerstörten
und die Juden aus ihrem Land verbannten,
In den 2000 Jahren seitdem
waren die Juden über den Globus verstreut
bewahrten eine kollektive Verbindung zum
Land Israel und die Hoffnung,
dorthin zurückzukehren.
Aber gehen wir zurück zum Anfang.
Nach dem biblischen Bericht machten
die jüdischen Patriarchen und Matriarchen
Israel zu ihrer Heimat.
Ihre Nachkommen, befreit von
der ägyptischen Sklaverei,

Bulgarian: 
се завърнали в тази земя
няколкостотин години по-късно.
Векове на гражданска война
между израелските племена
били последвани от
Обединеното кралство
на Давид и по-късно от Соломон,
който съсредоточил еврейското
богослужение в Йерусалим
със създаването на Първия храм.
Разбира се, има дебати
за историческата точност
на много от библейските истории.
Но това, което се основава
на исторически факти,
е, че еврейският народ,
живеещ в Израел
векове преди прогонването му,
е разказал тези
основополагащи истории.
И нещо по-важно - от хилядолетия
тези истории са много значими
за еврейската идентичност.
Но да се върнем към историята.
След около четири века
религиозно
и национално развитие
под управлението на евреите,
земите им
били превзети от вавилонците.
Храмът в Йерусалим бил
разрушен,
а много евреи били
заточени във Вавилон.
Това бил период
на голямо опустошение
за древната еврейска
цивилизация.
Едва след като
Вавилонската империя
била покорена от Персия
около 50 години по-късно,
изгнаниците най-сетне
успели да осъществят
забележително
и историческо завръщане у дома.
Наричано "Шиват Сион",
или завръщане в Сион,
инициатори на това преселение
станали далновидните водачи
Езра и Неемия.
Еврейската общност била
възродена
и храмът бил възстановен.

Finnish: 
palasivat maahan
satoja vuosia myöhemmin.
Kymmenien vuosien sotaa
israelilaisten välillä
seurasi Daavidin ja myöhemmin
Salomon Yhdistynyt kuningaskunta,
joka keskitti juutalaisten
palvonnan Jerusalemissa
ensimmäiseen temppeliin.
Tietysti monien raamatullisten
tarinoiden tarkkuutta arvuutellaan.
Mutta historialliseksi faktaksi
on juurtunut se,
että Israelissa asuvat juutalaiset
kertoivat näitä perustustarinoita
satoja vuosia ennen karkotustaan.
Mikä tärkeämpää,
tarinat ovat olleet
tärkeä osa juutalaisten
identiteettiä tuhat vuotta.
Takaisin historiaan.
Neljänsadan vuoden
kehityksen jälkeen
juutalaisten vallassa
maan valtaisivat babylonialaiset.
Jerusalemin temppeli tuhottiin
ja monet karkotettiin Babyloniin.
Tämä oli suuren tuhon aika
muinaiselle juutalaiselle
sivilisaatiolle.
Vasta kun Babylonin keisarikunta
lähti Persiaan noin 50 vuotta
myöhemmin
karkotetut pystyivät tekemään
merkittävän
ja historiallisen kotiinpaluun.
Tätä kutsutaan Shivat Zioniksi,
siionilaisten paluuksi,
ja liikkeen pisti alulle
uraauurtavat johtajat
Ezra ja Nechemya.
Juutalainen yhteisö oli elvytetty,
ja temppeli rakennettiin uudelleen.

iw: 
צאצאיהם, ששוחררו מעבדות במצרים,
חזרו לארץ כמה מאות שנים אחר כך.
אחרי מאות שנים של
מלחמות אזרחים בין שבטי ישראל
ולאחריה ממלכת שלמה,
שהביאו למיקוד הפולחן היהודי בירושלים
עם הקמת בית המקדש הראשון.
כמובן שיש ויכוח לגבי הדיוק ההיסטורי
של רבים מסיפורי התנ"ך.
אבל מה שמבוסס כעובדה היסטורית
זה שיהודים שחיו בארץ ישראל
מאות שנים לפני גלותם
סיפרו את הסיפורים המכוננים האלה.
אולי אף חשוב יותר,
סיפורים אלה חיוניים
לזהות היהודית מזה אלפי שנים.
אבל בואו נחזור להיסטוריה.
אחרי כארבע מאות שנים
של התפתחות דתית ולאומית
תחת שלטון יהודי,
פלשו הבבלים לארץ.
בית המקדש בירושלים נהרס,
ויהודים רבים הוגלו לבבל.
זאת הייתה תקופה של חורבן כבד
לתרבות היהודית העתיקה.
רק אחרי שהאימפריה הבבלית
נכנעה לפרס, כחמישים שנה לאחר מכן,
יכלו היהודים הגולים לחזור בסופו של דבר
בשיבה היסטורית מרשימה לארצם.
שיבת ציון, כך היא נקראה,
היא תנועה שהתחילה עם
מנהיגי החזון עזרא ונחמיה.
הקהילה היהודית קמה לתחייה,
ובית המקדש נבנה מחדש.

German: 
kehrten einige hundert Jahre
später ins Land zurück.
Jahrhunderte Bürgerkrieg unter
den israelitischen Stämmen
wurden vom Vereinigten
Königreich Davids gefolgt,
später kam Salomo, der mit der
Errichtung des ersten Tempels
in Jerusalem den jüdischen
Gottesdienst zentralisierte.
Natürlich gibt es Debatten über die
historische Genauigkeit
vieler biblischer Geschichten,
aber was auf historischen
Tatsachen gründet,
ist dass das jüdische Volk,
das Jahrhunderte vor ihrem
Exil in Israel lebte,
diese grundlegenden Geschichten erzählte.
Vielleicht noch wichtiger
ist, dass diese Geschichten
seit Jahrtausenden für
die jüdische Identität
von wesentlicher Bedeutung sind.
Aber zurück zur Geschichte.
Nach rund vier Jahrhunderten
religiöser und nationaler
Entwicklung unter jüdischer Herrschaft,
wurde das Land von den
Babyloniern besetzt.
Der Jerusalemer Tempel wurde
zerstört und viele Juden
wurden nach Babylon verbannt.
Das war eine Zeit von großer Verwüstung
für die alte jüdische Zivilisation.
Erst nachdem das babylonische
Reich an Persien gefallen war,
etwa 50 Jahre später,
konnten die Verbannten
in einer bemerkenswerten
und historischen Heimkehr
zurückkehren.
Das wird als Shivat Tzion oder
als Rückkehr nach Zion bezeichnet.
Diese Bewegung wurde initiiert
von den visionären
Führern im Buch Nehemia.
Die jüdische Gemeinde wurde wiederbelebt,
und der Tempel wurde wieder aufgebaut.

English: 
returned to the land
several hundred years later.
Centuries of civil war
among the Israelite tribes
was followed by the
United Kingdom of David
and later Solomon, which
centralized Jewish worship
in Jerusalem with the
establishment of the first temple.
Of course, there are debates over
the historical accuracy
of many Biblical stories.
But what's grounded in historical fact
is that the Jewish people living in Israel
centuries before their exile told
these foundational stories.
Perhaps, more importantly,
these stories have been
essential to Jewish
identity for millennia.
But back to history.
After some four centuries of religious
and national development
under Jewish rule,
the land was invaded by the Babylonians.
The Jerusalem temple was destroyed
and many Jews were exiled to Babylon.
This was a period of great devastation
for the ancient Jewish civilization.
It was only after the Babylonian
empire fell to Persia,
roughly 50 years later, that those exiled
were eventually able to return in a
remarkable and historic homecoming.
Referred to as Shivat Zion
or the return to Zion,
this movement was initiated
by the visionary leaders
Ezra and Nechemya.
The Jewish community was revitalized
and the temple was rebuilt.

Spanish: 
regresaron a la tierra
cientos de años después.
A siglos de guerra civil
entre las tribus israelíes
le siguieron el Reino Unido
de David y, más tarde, de Salomón,
que centralizaba la adoración judía
en Jerusalén
con la fundación
del Primer Templo.
Evidentemente hay debates
sobre la precisión histórica
de muchas historias bíblicas.
Pero lo que está basado
en hechos históricos
es que el pueblo judío
que vivió en Israel
siglos antes de su exilio contó
estas historias fundacionales.
Tal vez más importante,
han sido esenciales
para la identidad judía
durante milenios.
Volvamos a la historia.
Tras cuatro siglos
de desarrollo religioso y nacional
bajo el dominio judío,
los babilonios invadieron la tierra.
El Templo de Jerusalén
quedó destruido
y exiliaron a muchos a Babilonia.
Fue un período
de gran desolación
para la antigua civilización judía.
Después de que el Imperio
de Babilonia
cayera en manos de Persia,
50 años después,
los exiliados pudieron volver por fin
en un regreso a casa histórico.
Conocido como "Shivat Zion"
o regreso a Sion,
los líderes visionarios Ezra
y Nechemya
iniciaron este movimiento.
La comunidad judía se reavivó
y se construyó el templo.

Hungarian: 
évszázadokkal később
visszatértek földjükre.
Az izraelita törzsek közt folyó több
száz éves polgárháborút Dávid,
majd később Salamon
Egyesült Királysága követte,
mely alatt a zsidó vallás
Jeruzsálemben,
az Első Templom alapításával
centralizálódott.
Természetesen számos bibliai
történet történelmi
pontossága vitatott.
Történelmi tény
azonban, hogy a zsidó
nép, a száműzetésüket megelőző
évszázadokon át Izraelben
ezen eredettörténetet mesélte.
Talán ennél is fontosabb, hogy
az évezredek alatt ezek
létfontosságúvá
váltak a zsidó identitás számára.
De vissza a történelemre.
Négy évszázados zsidó
uralom alatt végbement vallási és
nemzeti fejlődést követően
az országot megszállták
a babilóniaiak.
A jeruzsálemi templom elpusztult
és számos zsidót Babilóniába
hurcoltak.
Ez az időszak hatalmas pusztulást
jelentett az ősi zsidó civilizációnak.
A száműzöttek csak
úgy 50 évvel később
térhettek haza,
mikor Perzsia meghódította
a Babilóniai Birodalmat,
de visszatérésük nevezetes
és történelmi jelentőségű volt.
Úgy nevezték Shivat Zion,
vagyis visszatérés Sionba,
mely népvándorlást a kiemelkedő
vezetők, Esdrás és
Nehémiás kezdeményezték.
A zsidó közösség újraéledt
és a templomot újjáépítették.

Modern Greek (1453-): 
επέστρεψαν στον τόπο τους
εκατοντάδες χρόνια μετά.
Αιώνες εμφυλίου πολέμου
μεταξύ των φυλών του Ισραήλ
προηγήθηκαν της
ενωμένης μοναρχίας
των Δαβίδ και Σολομώντα,
που εδραίωσε την Ιουδαϊκή
λατρεία στη Ιερουσαλήμ
με την ανοικοδόμηση
του Πρώτου Ναού.
Φυσικά, υπάρχουν αμφιβολίες
για την ιστορική ακρίβεια
πολλών Βιβλικών αναφορών.
Αλλά αποτελεί ιστορικό γεγονός
το ότι οι Εβραίοι
που ζούσαν στον Ισραήλ
αιώνες, πριν την εξορία τους,
διηγούνταν τις
θεμελιώδεις ιστορίες.
Και ίσως πιο σημαντικό,
ήταν βασικές ιστορίες της
Εβραϊκής ταυτότητας για χιλιετίες.
Ας επιστρέψουμε.
Μετά από 400 χρόνια
εβραϊκής θρησκευτικής
και εθνικής ανάπτυξης,
η περιοχή κατακτήθηκε
από τους Βαβυλώνιους.
Ο Ναός της Ιερουσαλήμ
καταστράφηκε
και πολλοί Εβραίοι
εξορίστηκαν στη Βαβυλώνα.
Ήταν μια περίοδος
εκτενούς αφανισμού
του αρχαίου Εβραϊκού πολιτισμού.
Αφού η Βαβυλωνιακή Αυτοκρατορία
κατεκτήθη από την Περσία,
πενήντα χρόνια μετά,
μπόρεσαν οι εξόριστοι να
επιστρέψουν,
σε μια αξιοσημείωτη
και ιστορική παλιννόστηση.
Γνωστή ως Σιβάτ Ζίον
ή επιστροφή στη Ζάιον,
αυτό το ρεύμα
ξεκίνησε από τους οραματιστές
Έζρα και Νεχέμια.
Η Εβραϊκή κοινότητα αναγεννήθηκε
κι ο Ναός ξαναχτίστηκε.

Italian: 
tornarono alla loro terra
varie secoli più tardi.
Secoli di guerre civili
tra le tribù israelite
furono seguiti dal Regno Unito di Davide,
in seguito Salomone, che
centralizzò il culto ebraico
a Gerusalemme con la
fondazione del primo tempio.
Naturalmente vi furono
dibattiti sull'accuratezza
storica di numerosi racconti biblici,
ma i fatti storici dimostrano
che il popolo ebraico,
che ha vissuto in Israele
ha raccontato queste storie fondamentali
secoli prima dell'esilio.
Ma ancora più importante,
queste storie sono state
parte essenziale dell'identità
ebraica per millenni.
Ma torniamo alla storia.
Dopo quattro secoli di
sviluppo religioso e nazionale
sotto le regole ebraiche,
la terra fu invasa da popoli babilonesi.
Il Tempio di Gerusalemme fu
distrutto e numerosi ebrei
furono mandati in esilio in Babilonia.
Fu un periodo di grande devastazione
per l'antica civiltà ebraica.
Fu solo dopo la sconfitta
dell'impero babilonese contro la
Persia circa 50 anni dopo,
che gli esiliati furono
in grado di tornare con
un rimpatrio commemorabile
e di dimensioni storiche.
Denominato Shivat Tzion
o il ritorno a Sion,
questo movimento è stato lanciato dal
leader visionario Ezra-Nehemiah.
La comunità ebraica fu rivitalizzata
e il tempio venne ricostruito.

Portuguese: 
voltou para a terra
várias centenas de anos depois.
Séculos de guerra civil
entre as tribos israelitas
foi seguido pelo
Reino Unido de David
e depois Salomão, que
adoração judaica centralizada
em Jerusalém com o
estabelecimento do primeiro templo.
Claro, há debates sobre
a precisão histórica
de muitas histórias bíblicas.
Mas o que é fundamentado no fato histórico
é que o povo judeu que vive em Israel
séculos antes de seu exílio disse
essas histórias fundamentais.
Talvez, mais importante,
essas histórias foram
essencial para judeus
identidade por milênios.
Mas voltando à história.
Após cerca de quatro séculos de religiões
desenvolvimento nacional
sob o domínio judaico,
a terra foi invadida pelos babilônios.
O templo de Jerusalém foi destruído
e muitos judeus foram exilados para a Babilônia.
Este foi um período de grande devastação
para a antiga civilização judaica.
Foi somente após o babilônico
império caiu para a Pérsia,
cerca de 50 anos depois, que aqueles exilados
foram finalmente capazes de retornar em um
regresso a casa notável e histórico.
Referido como ShivatZion
ou o retorno a Sião,
este movimento foi iniciado
pelos líderes visionários
Esdras e Nechemya.
A comunidade judaica foi revitalizada
e o templo foi reconstruído.

Danish: 
vendte tilbage til landet
flere hundrede år senere.
Århundreder af borgerkrig
blandt de israelitiske stammer
blev efterfulgt
af Det Forenede Kongerige
af David og senere Salomo,
som centraliserede
jødisk tilbedelse i Jerusalem
med etableringen
af det første tempel.
Der er selvfølgelig debatter
over den historiske nøjagtighed
af mange bibelske historier.
Men hvad der er funderet
historisk set er det,
at det jødiske folk bor i Israel
århundreder før deres eksil
fortalte disse grundlæggende
historier.
Måske mere vigtigt er,
at disse historier har været vigtige
til jødisk identitet i årtusinder.
Men tilbage til historie.
Efter nogle fire århundreder
med religiøs og national udvikling
under jødisk styre,
blev landet invaderet
af babylonierne.
Jerusalem-templet blev ødelagt,
og mange jøder blev forvist
til Babylon.
Dette var en periode
med store ødelæggelser
for den gamle jødiske civilisation.
Det var først efter
det babylonske imperium
faldt til Persien,
cirka 50 år senere,
at dem som var i eksil, endelig
havde mulighed for at vende tilbage
til en bemærkelsesværdig
og historisk hjemkomst.
Omtalt som Shivat Zion,
eller tilbagevenden til Zion,
blev denne bevægelse indledt
af de visionære ledere
Ezra og Nechemya.
Det jødiske samfund
blev revitaliseret,
og templet blev genopbygget.

Czech: 
vrátil se do země o
několik set let později.
Stovky občanské války
mezi izraelskými kmeny
následovalo Spojené království Davida,
později Solomon, který
centralizoval židovské bohoslužby
v Jeruzalémě se zřízením prvního chrámu.
Samozřejmě existují debaty o internetu
historická přesnost
mnoha biblických příběhů,
ale co vycházelo z historického faktu
je to židovský lid žijící v Izraeli
století před jejich vyhnanstvím
vyprávěl tyto základní příběhy.
Možná ještě důležitější
je, že tyto příběhy
byly zásadní pro židovskou
identitu po tisíciletí.
Ale zpět k historii.
Po asi čtyřech století
náboženské a národní
vývoj pod židovskou vládou,
země byla napadena Babylončany.
Chrám Jeruzalém byl zničen a mnoho Židů
byli vyhoštěni do Babylonu.
Bylo to období velké devastace
pro starověkou židovskou civilizaci.
Teprve poté, co babylonská
říše padla do Persie,
zhruba o 50 let později,
že tito vyhnanci byli
nakonec schopen vrátit se pozoruhodně
a historický návrat domů.
Označeno jako Shivat Tzion
nebo návrat do Sionu,
toto hnutí bylo zahájeno
vizionářští vůdci Ezra-Nehemiah.
Židovská komunita byla oživena,
a chrám byl přestavěn.

Russian: 
вернулись на эту землю
несколько столетий спустя.
После столетий распрей
между израильскими племенами
появилось объединенное царство
Давида, а затем Соломона,
который сосредоточил
религиозные
верования евреев
вокруг Иерусалима,
построив там Храм Соломона.
Конечно, существует множество
споров об исторической точности
многих библейских преданий.
Но то, что подтверждается
историческими фактами,
это то, что живущие
в Израиле евреи рассказывали
эти фундаментальные истории
на протяжении веков
до своего изгнания.
Возможно, что более важно,
тысячи лет эти истории
составляли суть
еврейского самосознания.
Но вернемся к истории.
Через примерно 400 лет
религиозного
и национального развития
под управлением евреев
земля была завоевана
вавилонянами.
Храм Соломона был разрушен,
и многие евреи были
изгнаны в Вавилон.
Это был период великого
разрушения
для древней еврейской
цивилизации.
Только после того, как
Вавилонская империя
была захвачена Персией
примерно 50 лет спустя,
изгнанные получили,
наконец, шанс
на знаменательное и
историческое возвращение.
Известное как Shivat Zion,
или возвращение в Сион,
это движение было начато
отважными лидерами
Эздрой и Неемией.
Они возродили еврейское
население
и восстановили Храм.

Russian: 
Во многом, этот короткий период
изгнания и возвращения
может рассматриваться как
предвестник идеалов и амбиций
еврейского самоопределения,
которое теперь известно,
как сионизм.
Еврейская цивилизация в
древнем Израиле
затем продолжала
существовать еще 400 лет,
пока римляне не разрушили
Второй Храм,
повторно изгнав еврейский народ
в 1-м и 2-м веках.
На этот раз, правда,
ссылка продлится 2 000 лет.
Разумеется, это довольно
упрощенная, сжатая версия
гораздо более развернутой
древней истории.
Однако все это означает,
что на протяжении тысячи лет
земля Израиля была
центром еврейской
политической, культурной
и обыденной жизни общества.
Поэтому между еврейским
народом и израильской землей
существует древняя связь.
Но если земля была так важна, то
как евреи смогли остаться
евреями
в течение почти 2 000 лет,
не проживая на ней?
Что ж, несмотря на их
удаленность от нее,
эта земля всегда оставалась
географическим центром
еврейской веры и богослужения.
Годовой цикл библейских
фестивалей евреев основан
на аграрных циклах и сезонах,
действовавших в Израиле.
Восстание Маккавеев,
начатое в день праздника Ханука

Portuguese: 
De muitas maneiras, esta menor
período de exílio e retorno
pode ser visto como um precursor
aos ideais e ambições
da autodeterminação judaica
que agora é conhecido como sionismo.
Civilização judaica na antiga Israel
depois continuou por mais 400 anos
até que os romanos destruíram
o segundo templo
e exilou o povo judeu novamente
no primeiro e segundo séculos.
Desta vez, embora o exílio
duraria 2000 anos.
Claro, isso é bastante simplista,
resumo condensado de muito
história antiga mais extensa.
Mas o que isso tudo significa
é que por 1000 anos
a terra de Israel era
o centro dos judeus
vida política e cultural
e a sociedade do dia-a-dia.
Portanto, há uma conexão antiga entre
o povo judeu e a terra de Israel.
Mas se a terra é tão importante
então como os judeus foram capazes de permanecer judeus?
por quase 2000 anos
sem morar lá?
Bem, apesar da distância deles,
a terra sempre permaneceu
o centro geográfico
da fé judaica
e prática religiosa.
O ciclo anual do
Festivais judaicos bíblicos
baseiam-se na agricultura
ciclos e estações
na terra de Israel.
Revoltas dos Macabeus
comemorado por Hanukah,

German: 
In vielerlei Hinsicht kann
diese kürzere Zeit des Exils
und Rückkehr als Vorläufer zu
den Idealen und Ambitionen der
jüdischen Selbstbestimmung,
die heute als Zionismus
bekannt ist, angesehen werden.
Die jüdische Zivilisation im alten Israel
dauerte noch 400 Jahre an,
bis die Römer den
zweiten Tempel zerstörten
und das jüdische Volk noch einmal
im ersten und zweiten
Jahrhundert verbannten.
Diesmal dauerte das
Exil jedoch 2000 Jahre.
Das ist natürlich eine
ziemlich simple komprimierte
Zusammenfassung einer viel
umfangreicheren Geschichte.
Aber was das alles bedeutet,
ist dass 1000 Jahre lang
das Land Israel das Zentrum des jüdischen
politischen und kulturellen Lebens
in der täglichen Gesellschaft war.
Es gibt also eine alte Verbindung zwischen
dem jüdischen Volk und dem Land Israel.
Aber wenn das Land so wichtig
ist, wie konnten dann die
Juden fast 2000 Jahre
lang bestehen bleiben,
ohne dort zu leben?
Nun, trotz ihrer Entfernung davon,
ist das Land immer das
geografische Zentrum des
jüdischen Glaubens und der
religiösen Praxis geblieben.
Der Jahreszyklus der
biblischen jüdischen Feste
basiert auf den
landwirtschaftlichen Zyklen
und Jahreszeiten im Land Israel.
Der Makkabäeraufstand,
an den Hanukkah erinnert,

Finnish: 
Monin tavoin tämä lyhyt
karkotuksen ja paluun aika
nähdään edellytyksenä
juutalaisten itsemääräämisoikeuden
ideaaleille ja tavoitteille,
eli sionismille.
Juutalainen sivilisaatio
muinaisessa Israelissa
jatkui toiset 400 vuotta,
kunnes roomalaiset
tuhosivat Toisen temppelin
ja karkottivat juutalaiset jälleen
100- ja 200-luvuilla.
Tällä kertaa karkotus
kestäisi 2 000 vuotta.
Tämä on tietenkin
yksinkertaistettu, tiivis yhteenveto
laajemmasta muinaisesta
historiasta.
Mutta tämä tarkoitti,
että tuhannen vuoden ajan
Israel oli juutalaisen
poliittisen ja kulttuurisen elämän
ja tavallisen yhteiskunnan keskus.
Joten juutalaisten ja Israelin
välillä on muinainen yhteys.
Jos maa kerta oli niin tärkeä,
miten juutalaiset
pystyivät pysyä juutalaisina
lähes 2 000 vuotta asumatta siellä?
Etäisyydestä huolimatta
maa on aina ollut juutalaisten
uskon ja uskonnollisten
toimien keskus.
Juutalaisten raamatulliset
vuosittaiset juhlat
perustuvat Israelin maan
maanviljelyssykleihin ja kausiin.
Makkabilaiskapina,
jota hanukalla kunnioitetaan,

Bulgarian: 
В много отношения този по-кратък
период на изгнание и завръщане
може да се разглежда като
предвестник
на идеалите и амбициите
на еврейското самоопределение,
известни днес като ционизъм.
Еврейската цивилизация
в древен Израел
продължила да се развива
още 400 години,
докато римляните
разрушили Втория храм
и отново прогонили
еврейския народ
през 1-ви и 2-ри век.
Този път обаче изгнанието
продължило 2000 години.
Разбира се, това е доста
опростено, съкратено обобщение
на много по-обширна
древна история.
Но всичко това означава,
че в продължение
на хиляди години
земята на Израел
е била център на еврейския
политически и културен живот
и ежедневно общество.
Така че има древна връзка
между еврейския народ
и земята на Израел.
Но ако тази земя е толкова важна,
тогава как евреите
са успели да останат евреи
почти 2000 години,
без да живеят там?
Въпреки тяхната отдалеченост
от нея,
тази земя винаги е оставала
географски център
на еврейската вяра
и религиозни практики.
Годишният цикъл на библейските
еврейски празници се основава
на селскостопанските цикли
и сезони в земята на Израел.
Въстанието на Макавеите,
чествано с празника Ханука,

Czech: 
V mnoha ohledech toto
kratší období vyhnanství
a návrat lze považovat za předchůdce
k ideálům a ambicím Židů
sebeurčení, které je nyní
známé jako sionismus.
Židovská civilizace ve starém Izraeli
pak pokračoval dalších 400 let
dokud Římani nezničili druhý chrám
a znovu vyhnali Židy
v prvním a druhém století.
Tentokrát by však exil trval 2000 let.
To je samozřejmě docela zjednodušující
zhuštěné shrnutí mnohem
rozsáhlejší antické historie.
Ale co to všechno znamená, že za 1000 let
Izraelská země byla středem židovských
politický a kulturní život
v každodenní společnosti.
Takže existuje starobylé spojení
židovský lid a země Izraele.
Ale pokud je země tak
důležitá, jak byli Židé
dokázali zůstat Židé téměř 2000 let
aniž bys tam žil?
I přes jejich vzdálenost od toho,
Země vždy zůstala geografickým středem
židovské víry a náboženské praxe.
Každoroční cyklus biblických
židovských festivalů
jsou založeny na zemědělských cyklech
a roční období v zemi Izraele.
The Maccabean Revolt,
připomínaný Hanukkuhem,

Italian: 
In molti modi questo
breve periodo di esilio e
di ritorno può essere visto
come un precursore degli ideali
e delle ambizioni
dell'autodeterminazione ebraica
ora nota sotto il termine di sionismo.
La civiltà ebraica nell'antico Israele
continuò per ulteriori 400 anni
fino a quando i romani
distrussero il secondo tempio
e esiliarono ancora una
volta il popolo ebraico
nel primo e secondo secolo.
Questa volta, tuttavia,
l'esilio è durato 2000 anni.
Naturalmente, questo è
un riassunto condensato
assai semplicistico di una
storia antica molto più estesa.
Ma tutto ciò significa che per 1000 anni
la terra di Israele è stata il
centro della vita politica e
culturale ebraica nella
società quotidiana.
Esiste pertanto un antico legame tra
il popolo ebraico e la terra di Israele.
Ma se la terra è così
importante, come sono stati
in grado gli ebrei a
mantenere la loro identità
per quasi 2000 anni senza viverci?
Bene, nonostante la distanza da essa,
la terra è sempre rimasta
il centro geografico
della fede ebraica e
della pratica religiosa.
Il ciclo annuale delle
festività ebraiche bibliche
si basa sui cicli agricoli
e sulle stagioni nella terra di Israele.
Anche la rivolta dei Maccabei
commemorata durante Chanukkah

Hungarian: 
Számos tekintetben a száműzetés
és a visszatérés
ezen rövid időszaka előfutára
volt a zsidó önrendelkezés
azon ideáljainak és ambícióinak,
melyeket mára cionizmusként
ismerünk.
Az ősi Izrael zsidó civilizációja ezt
követően további
400 éven át folytatódott,
míg a rómaiak lerombolták
a Második Templomot
és az első és második
századok folyamán
ismét száműzték a zsidó népet.
Ezúttal azonban
a száműzetés 2 000 évig tartott.
Természetesen ez csak a
terjedelmes ősi történelem nagyon
leegyszerűsített, tömörített
összefoglalója.
Azonban azt jelenti,
hogy évezredeken ét Izrael
földje volt a zsidó
politikai és kulturális
élet és a mindennapi
társadalom központja.
Így ősi kapcsolat áll fenn
a zsidó nép és Izrael földje között.
De ha ilyen fontos a föld, akkor
hogyan tudtak a zsidók
zsidók maradni közel
2 000 éven át, anélkül,
hogy ott élnének?
Nos, bár távol voltak tőle,
mindig ez a föld maradt
a zsidó hit és vallási
gyakorlat földrajzi központja.
A bibliai zsidó
ünnepségek éves ciklusa Izrael
földjének mezőgazdasági
ciklusain és évszakain alapul.
A Makkabeus-felkelés,
melyről a hanuka emlékezik meg,

Modern Greek (1453-): 
Αυτή η σύντομη περίοδος
εξορίας και επιστροφής
ίσως είναι προπομπός
των ιδανικών και φιλοδοξιών
της εβραϊκής αυτοδιάθεσης,
του Σιωνισμού.
Ο εβραϊκός πολιτισμός
στο αρχαίο Ισραήλ
συνέχισε να υπάρχει
για άλλα 400 χρόνια,
όταν οι Ρωμαίοι κατέστρεψαν
τον Δεύτερο Ναό
και εξόρισαν ξανά τον εβραϊκό λαό,
κατά τον πρώτο και δεύτερο αιώνα.
Αυτή τη φορά, όμως, η εξορία
θα διαρκούσε 2.000 χρόνια.
Προφανώς, αυτή είναι μια απλή
και συνοπτική περίληψη
μιας πολύ εκτενέστερης
αρχαίας ιστορίας.
Αλλά δείχνει ότι για χιλιάδες χρόνια
η γη του Ισραήλ
ήταν το κέντρο της εβραϊκής
πολιτικής και πολιτισμικής ζωής,
και κοινωνίας.
Υπάρχει μια αρχαία σύνδεση
μεταξύ των Εβραίων
και της γης του Ισραήλ.
Αλλά εάν η γη είναι τόσο σημαντική,
τότε πώς οι Εβραίοι
διατήρησαν την ταυτότητά τους
για 2.000 χρόνια
χωρίς να ζουν εκεί;
Παρ' ότι ζούσαν μακριά,
αυτή η γη
ήταν πάντα το γεωγραφικό κέντρο
της εβραϊκής πίστης και θρησκείας.
Οι ιουδαϊκές γιορτές
βασίζονται στους γεωργικούς
κύκλους και εποχές
της γης του Ισραήλ.
Η Επανάσταση των Μακκαβαίων,
που τιμάται στη Χανουκά,

iw: 
במובנים רבים,
גלות קצרה זאת והשיבה המהירה
יכולים להיחשב לסימן מבשר
של עקרונות ושאיפות
ההגדרה העצמית היהודית
הידועה בשם ציונות.
התרבות היהודית בארץ ישראל העתיקה
נמשכה עוד 400 שנים
עד שהרומאים הרסו את בית המקדש השני
והיגלו את העם היהודי, שוב,
בשתי המאות הראשונות לספירה.
אבל הפעם הגלות תארך 2,000 שנה.
כמובן שזהו סיכום די פשטני ומצומצם
להיסטוריה עתיקה נרחבת הרבה יותר.
אבל מה שכל זה אומר זה
שבמשך אלף שנים,
ארץ ישראל היוותה ליהודים מרכז
פוליטי, תרבותי וחברתי.
אם כך יש קשר עתיק
בין העם היהודי וארץ ישראל.
אבל אם הארץ כל כך חשובה,
איך הצליחו היהודים להישאר יהודים
במשך כמעט 2,000 שנה בלי לגור שם?
ובכן, למרות המרחק ממנה,
הארץ תמיד נשארה המרכז הגיאוגרפי
של האמונה היהודית ופולחן הדת היהודי.
המחזור השנתי של חגי התנ"ך
מבוסס על מחזורי החקלאות והעונות
בארץ ישראל.

Spanish: 
En muchos sentidos, este período
más corto de exilio y retorno
se puede considerar precursor
a los ideales y ambiciones
de la autodeterminación judía que
ahora se conoce como sionismo.
La civilización judía
en el antiguo Israel
continuó luego otros 400 años
hasta que los romanos destruyeron
el segundo templo
y exiliaron al pueblo judío
una vez más en los siglos I y II.
Sin embargo, esta vez
el exilio duraría 2000 años.
Por supuesto, este es
un resumen simple y condensado
de una historia antigua
mucho más amplia.
Pero lo que significa
es que durante mil años
Israel era el centro de la vida
política y cultural judía
y la sociedad cotidiana.
Hay una antigua conexión
entre el pueblo judío e Israel.
Pero si la tierra es tan importante,
¿cómo pudieron los judíos
seguir siendo judíos
durante casi 2000 años
sin vivir allí?
Bueno, a pesar de la distancia,
la tierra siempre ha sido
el centro geográfico
de la fe judía
y la práctica religiosa.
El ciclo anual
de las fiestas bíblicas
se basan en los ciclos
y estaciones agrícolas
de la tierra de Israel.
La Revuelta de los Macabeos
conmemorada por Janucá

Danish: 
På mange måder kan denne kortere
periode af eksil og tilbagevenden
ses som en forløber
til idealerne og ambitionerne
om jødisk selvbestemmelse
der nu er kendt som zionisme.
Jødisk civilisation
i det gamle Israel
fortsatte derefter
i yderligere 400 år,
indtil romerne ødelagde
det andet temple
og udviste det jødiske folk
endnu engang
i det 1. og 2. århundrede.
Men denne gang,
ville eksil vare 2000 år.
Selvfølgelig er dette en ganske
forenklet, kondenseret resumé
af en meget mere omfattende
oldtidshistorie.
Men hvad det hele betyder
er at i tusind år,
var landet Israel
centrum for det jødiske
politiske og kulturelle liv
og det daglige samfund.
Så der er en eldgammel forbindelse
mellem det jødiske folk
og landet Israel.
Men hvis landet er så vigtig,
hvordan kunne jøder
så forblive jøder
i næsten 2.000 år uden at bo der?
Jamen, på trods af
deres afstand til det,
har landet altid forblevet
det geografiske centrum
for den jødiske tro
og religiøs praksis.
Den årlige cyklus
af de bibelske jødiske festivaler
er baseret på landbrugscykler
og årstider i landet Israel.
Den maccabiske opstand
som fejres af Hanukkah

English: 
In many ways, this shorter
period of exile and return
can be seen as a precursor
to the ideals and ambitions
of Jewish self-determination
that is now known as Zionism.
Jewish civilization in ancient Israel
then continued for another 400 years
until the Romans destroyed
the second temple
and exiled the Jewish people yet again
in the first and second centuries.
This time though the exile
would last 2000 years.
Of course, this is a fairly simplistic,
condensed summary of a much
more extensive ancient history.
But what it all means
is that for 1000 years
the land of Israel was
the center of Jewish
political and cultural life
and day-to-day society.
So there's an ancient connection between
the Jewish people and the land of Israel.
But if the land is so important
then how were Jews able to remain Jews
for almost 2000 years
without living there?
Well, despite their distance from it,
the land has always remained
the geographic center
of the Jewish faith
and religious practice.
The annual cycle of the
Biblical Jewish festivals
are based on the agricultural
cycles and seasons
in the land of Israel.
The Maccabean Revolts
commemorated by Hanukah,

iw: 
מרד המכבים המצוין בחג החנוכה
גם הוא קרה בארץ.
הסיפורים התנכיים והפוסט-תנכיים
שעדיין נלמדים כיום
צמחו כולם בארץ ישראל.
הרבנים, שלימדו ופיתחו
את יסודות ההוויה היהודית,
גרו בישראל.
פרקי משנתם אוגדו
בקובץ חוקי זה בן 63 הכרכים,
הידוע בשם "מישנה",
שהוא הבסיס לחוקי היהדות
עדיין בימינו,
שגם הוא נכתב בארץ ישראל.
אפילו כמיהתם לחזור לארץ
הפכה לחלק משמעותי ומכונן
בזהות היהודית, דתית,
תרבותית ולאומית.
פולחן הדת היהודי כולל
שלוש תפילות ביום
הקוראות לחזרה כללית
לארץ ובנייתה מחדש.
מנהג התפילות היום יומי
כולל טקסים וכללים עתיקים
שיכולים להתבצע רק בחזרת העם לארצו
ובבנייתו מחדש של בית המקדש.
בסיום סדר הפסח,
היהודים קוראים "לשנה הבאה בירושלים",
ובכל קיץ בתשעה באב
העם היהודי מתאבל על הרס בתי המקדש
ועל גלותם מהארץ.
בחתונות יהודיות הזוג שובר כוס
לזכר חורבן ירושלים,
מתוך תקווה לחזור אליה.
ממדינה למדינה ברחבי התפוצות,
היהודים שמרו על אמונה עמוקה
שיום אחד יחזרו למולדתם.
כמה יהודים אף התאמצו
להגשים את החלום

Hungarian: 
szintén ezen a földön történt.
A bibliai és biblia utáni történetek,
melyeket máig tanulmányoznak,
erről a földről erednek.
A rabbik, akik a zsidó gyakorlat
alapjait tanították és fejlesztették,
Izraelben éltek.
Tanításaik a Misnában,
egy 63 kötetes jogi gyűjteményben
lettek összefoglalva,
mely mindmáig a zsidó vallási
jog alapját képezi, és mely szintén
Izraelben íródott.
Még a földjükre
való visszatérés is a zsidó vallási,
kulturális és nemzeti identitás
alapvető elemévé fejlődött.
A zsidó liturgia napi három
imát ír elő az Izraelbe
való kollektív visszatérés
és az újjáépítés reményében.
A vallási tanulmányok olyan ősi
rítusokról és rituálékról írnak,
melyek csak akkor használhatók,
ha a zsidók visszatérnek és
és újjáépítik a templomot.
A széder este végén a zsidók
azt kiáltják,
"Jövőre Jeruzsálemben,"
és minden nyáron,
a tisá beáv során, a zsidó nép
siratja a templom pusztulását
és az Izraelből való száműzetést.
A zsidó esküvőkön
a pár Jeruzsálem pusztulásának
emlékére, illetve
a visszatérés reményében
összetör egy poharat.
Országról országra,
a diaszpóra egész területén,
a zsidókban megmaradt az erős
hit, hogy egy nap
visszatérnek anyaföldjükre.
Egyes zsidók még azt is vállalták,
hogy az álom valóra váltásához

Czech: 
také došlo v zemi.
Biblické a postbiblické příběhy
dodnes studované byly zakořeněny v zemi.
Rabíni, kteří se učili a rozvíjeli
samotný základ židovské praxe
Bydleli v Izraeli, byla to kompilace učení
v 63 svazku legální
antologie známá jako Mishnah,
základ židovského
náboženského práva i dnes,
také psaný v Izraeli.
I touha po jejich návratu do země
se vyvinul v základní kus
židovské náboženské,
kulturní a národní identity.
Židovská liturgie
zahrnuje třikrát modlitby
den kolektivního návratu do,
a přestavba země.
Náboženská studie zahrnuje
starověké obřady a rituály
to by platilo pouze jednou Židé
měli se vrátit a znovu postavit chrám.
Na konci sederu Pesach
Židé volají "příští rok v Jeruzalémě"
a každé léto na Tisha B'Av,
Židé truchlí nad ničením chrámu
a jejich vyhnanství ze země.
Na židovských svatbách manželé přestávky a
sklo na památku zničení Jeruzaléma
a naděje, že se k tomu vrátí.
Ze země do země, skrz diasporu,
Židé udržovali hlubokou víru
že se jednoho dne vrátí do své vlasti.
Někteří Židé dokonce usilovali
o uskutečnění tohoto snění

Danish: 
fandt også sted i landet.
De bibelske
og postbibelske historier,
der stadig studerede i dag,
var rodfæstet i landet.
Rabbinerne som underviste
og udviklet selve fundamentet
for jødisk praksis, boede i Israel.
Deres undervisning blev samlet
i denne 63-bindende juridiske
antologi kendt som Mishna,
grundlaget for jødisk religiøs lov
selv i dag, er også skrevet i Israel.
Selv længsel
for deres tilbagevenden til landet
udviklet sig til
et grundlæggende stykke
af jødisk religiøs,
kulturel og national identitet.
Den jødiske liturgi inkluderer
bønner tre gange om dagen
for en kollektiv tilbagevenden
til og genopbygning af landet.
Religiøs undersøgelse inkluderer
gamle ritualer og ritualer
der kun ville gælde når jøderne
engang skulle vende tilbage
og genopbygge templet.
Ved afslutningen af passkeder,
råbte jøderne op
"Næste år i Jerusalem,"
og hver sommer på Tisha B'Av
sørgede det jødiske folk over
ødelæggelsen af templet
og deres eksil fra landet.
Ved jødiske bryllupper,
knuser parret et glas i stykker
til mindesmærke
af Jerusalems ødelæggelse,
i håb om at de kan vende tilbage.
Fra land til land,
i hele diasporaen,
opretholdte jøder en dyb tro på,
at de en dag ville
vende tilbage til deres hjemland.
Nogle jøder gjorde endda en
indsats for at aktualisere drømmen,

Portuguese: 
também ocorreu na terra.
As histórias bíblicas e pós-bíblicas
ainda estudou hoje
estavam enraizados na terra.
Os rabinos que ensinaram e desenvolveram
a própria fundação dos judeus
prática residia em Israel.
Seus ensinamentos eram
compilado neste volume de 63
antologia legal conhecida como Mishnah,
a base dos judeus
lei religiosa até hoje,
também escrito em Israel.
Mesmo o anseio por
seu retorno à terra
desenvolvido em uma peça fundamental
de judaica religiosa, cultural,
e identidade nacional.
A liturgia judaica inclui orações
três vezes por dia para
um retorno coletivo para
e reconstrução da terra.
O estudo religioso inclui
ritos e rituais antigos
que só se aplica uma vez
os judeus deviam retornar
e reconstrua o templo.
No final do Seder da Páscoa,
Judeus chamam "no próximo ano em Jerusalém"
e a cada verão em Tisha B'Av,
o povo judeu lamentar o
destruição do templo
e seu exílio da terra.
Nos casamentos judaicos, o
casal quebra um copo
em comemoração de
Destruição de Jerusalém
e a esperança de que voltem a ela.
De país para país
em toda a diáspora
Judeus mantiveram um profundo
fé que eles iriam
um dia será devolvido à sua terra natal.
Alguns judeus até fizeram esforços
para concretizar esse sonho

Bulgarian: 
също е избухнало в тази земя.
Библейските
и постбиблейски истории,
които се изучават и днес,
водят началото си от тази земя.
Равините, които
са преподавали и развивали
основата на еврейската религия,
са живели в Израел.
Техните учения са събрани
в тази 63-томна антология от
закони известна като Мишна -
основа на еврейското
религиозно право дори и днес,
също написана в Израел.
Дори копнежът им
за завръщането в тази земя
се превърнал
в основополагащ елемент
на еврейската религиозна,
културна и национална
идентичност.
Еврейската литургия включва
молитви три пъти на ден
за всеобщо завръщане в тази
земя и нейното възстановяване.
Изучаването на религията
включва древни обреди и ритуали,
които щели да се прилагат
само след като евреите
се завърнат и съградят
наново Храма.
В края на Седер Песах
евреите изричат:
"Догодина в Йерусалим",
а всяко лято на Девети ав
еврейският народ
оплаква разрушаването на Храма
и изгнанието от земите му.
На еврейски сватби
брачната двойка разбива чаша
в памет на разрушаването
на Йерусалим,
с надеждата да се върнат в него.
В която и страна да живеят,
евреите от всяка диаспора
хранят в сърцата
си дълбока вяра,
че един ден
ще се върнат в родината си.
Някои евреи дори се опитали
да осъществят тази мечта

Spanish: 
también pasó allí.
Los relatos bíblicos y posbíblicos
que se estudian hoy
estaban arraigados a la tierra.
Los rabinos que enseñaron
y desarrollaron
las bases de la práctica judía
residían en Israel.
Recopilaron sus enseñanzas
en esta antología de 63 volúmenes
conocida como la Mishná,
la base de la ley religiosa judía
incluso hoy y escrita en Israel.
Incluso el anhelo
del regreso a la tierra
se convirtió en
una pieza fundamental
de la identidad religiosa,
cultural y nacional judía.
La liturgia judía incluye oraciones
tres veces al día
para un retorno colectivo
y la reconstrucción de la tierra.
El estudio religioso incluye
ritos y rituales antiguos
que solo se aplican
cuando los judíos regresen
y reconstruyan el templo.
Al final del Séder de Pésaj,
Los judíos gritan:
"El próximo año en Jerusalén",
y cada verano en Tisha b'Av,
lloran la destrucción del templo
y su exilio de la tierra.
En las bodas judías,
la pareja rompe una copa
en conmemoración
de la destrucción de Jerusalén
con la esperanza de recuperarla.
De país en país,
durante la diáspora,
los judíos mantenían una fe ciega
en que algún día
recuperarían su patria.
Algunos incluso se esforzaron
por cumplir ese sueño

Russian: 
также произошло на этой земле.
Библейские и пост-библейские
предания, которые все еще
изучаются сегодня,
укоренены в израильской земле.
Раввины, которые
преподавали и развивали
самые основы еврейских
верований, проживали в Израиле.
Их учения собраны в правовом
альманахе в 63 тома,
известном, как Мишна,
который сегодня составляет
основу еврейского
религиозного права.
Он также был написан в Израиле.
Даже их желание вернуться
на родину
стало основополагающим
элементом еврейского
религиозного, культурного
и национального
самоопределения.
Еврейская литургия включает
три раза в день молитвы
о коллективном возвращении
на родину и ее восстановлении.
Религиозные учения включают
древние обряды и ритуалы,
которые будут применены,
как только евреи вернутся
и начнут отстраивать Храм.
В завершении Седера Песаха
евреи произносят:
"Следующий год —
в Иерусалиме",
и каждое лето на Девятое ава
еврейский народ оплакивают
разрушение Храма
и их изгнание из земли Израиля.
На еврейских свадьбах
пары разбивают стекло
в ознаменование разрушения
Иерусалима
и в надежде,
что они туда вернуться.
От одной страны к другой,
по всей диаспоре,
евреи сохранили глубокую веру
в то, что в один день они
снова обретут свою родину.
Некоторые евреи даже совершали
попытки воплотить эти мечты,
эмигрировав в Израиль,

Finnish: 
käytiin myös täällä.
Maahan liittyivät myös raamatulliset
ja Raamatun ajan jälkeiset tarinat,
joita tutkitaan yhä tänä päivänä.
Rabbit, jota opettivat ja kehittivät
juutalaisten käytännöt,
asuivat Israelissa.
Opit koottiin 63-osaiseen
lainopilliseen kokoelmaan,
Mishnaan,
joka on juutalaisen uskonlain
perusta nykyäänkin.
Se kirjoitettiin Israelissa.
Jopa kaipuu takaisin
kehittyi perustukselliseksi osaksi
uskonnollista, kulttuurillista
ja kansallista identiteettiä.
Juutalainen liturgia sisältää
rukoilun kolme kertaa päivässä
toivosta palata
ja jälleenrakentaa maa.
Uskonnolliseen
tutkimukseen sisältyy
muinaisia riittejä ja rituaaleja,
jotka pätisivät vasta,
kun juutalaiset palaavat
ja rakentavat temppelin.
Sederin jälkeen
juutalaiset rukoilevat
"Seuraavaa vuotta Jerusalemissa",
ja joka kesä juutalaiset surevat
Tiša be'avina temppelin tuhoa
ja karkotusta mailtaan.
Juutalaisissa häissä
pari hajottaa juomalasin
Jerusalemin tuhoa kunnioittaakseen
toivoen, että he saavat palata.
Diasporan aikana
juutalaisilla oli syvä usko,
että he palaisivat joku päivä
kotimailleen.
Jotkut juutalaiset jopa
toteuttivat unelman

German: 
fand auch im Land statt.
Die biblischen und
postbiblischen Geschichten,
die heute noch studiert werden,
waren im Land verwurzelt.
Die Rabbiner, die das Fundament
der jüdischen Praxis lehrten
und entwickelten, lebten in Israel.
Ihre Lehren wurden in
der 63-bändigen juristischen
Anthologie gesammelt,
die als Mischna bekannt
ist und auch heute noch
die Grundlage des jüdischen
Religionsrechts darstellt,
sie wurden auch in Israel geschrieben.
Sogar die Sehnsucht nach
ihrer Rückkehr ins Land
entwickelte sich zu einem
fundamentalen Teil der jüdischen
religiösen, kulturellen
und nationalen Identität.
Die jüdische Liturgie
beinhaltet drei Gebete
am Tag für eine kollektive Rückkehr
und einen Wiederaufbau des Landes.
Das Religionsstudium umfasst
alte Riten und Rituale,
die nur gelten, sobald
die Juden zurückkehren
und den Tempel wieder aufbauen.
Am Ende des Pessach-Seders,
rufen die Juden: "Nächstes
Jahr in Jerusalem"
und jeden Sommer auf
Tisha B'Av trauert das
jüdische Volk um die
Zerstörung des Tempels
und ihr Exil aus dem Land.
Bei jüdischen Hochzeiten
bricht das Paar ein
Glas zum Gedenken an die
Zerstörung Jerusalems
und die Hoffnung, dass
sie dorthin zurückkehren.
Von Land zu Land, in
der gesamten Diaspora,
pflegten die Juden den tiefen Glauben,
dass sie eines Tages in ihre
Heimat zurückkehren würden.
Einige Juden bemühten sich
sogar, diesen Traum durch die
Einwanderung nach Israel,

Italian: 
avvenne su quella terra.
Le storie bibliche e post-bibliche
tutt'oggi studiate sono
radicate nella terra.
I rabbini che hanno insegnato e sviluppato
le basi stesse della pratica
ebraica risiedevano in Israele.
I loro insegnamenti sono stati compilati
nell'antologia legale di 63
volumi, nota come Mishnah,
tutt'oggi la base della
legge religiosa ebraica
e anch'essa scritta in Israele.
Persino il desiderio
di ritornare alla terra
si è sviluppato in un
elemento fondamentale
dell'identità religiosa,
culturale e nazionale ebraica.
La liturgia ebraica include
tre preghiere al giorno
per un ritorno collettivo verso la terra
e la sua ricostruzione.
Lo studio religioso comprende
antichi riti e rituali
che si sarebbero applicati
solo quando gli ebrei
sarebbero tornati e avrebbero
ricostruito il tempio.
Alla fine del Seder di Pesach,
gli ebrei invocano "L'anno
prossimo a Gerusalemme"
e ogni estate, a Tisha B'Av,
il popolo ebraico piange
la distruzione del tempio
e l'esilio dalla terra.
Ai matrimoni ebrei la
coppia rompe un bicchiere
per commemorare la
distruzione di Gerusalemme
e la speranza di tornarci.
Di paese in paese, in tutta la diaspora,
gli ebrei hanno mantenuto
una profonda fede
che un giorno sarebbero ritornati
nella loro terra natale.
Alcuni ebrei fecero persino lo
sforzo di avverare quel sogno

Modern Greek (1453-): 
συνέβη κι αυτή εδώ.
Οι Βιβλικές ιστορίες
που μελετώνται μέχρι σήμερα
είναι ριζωμένες σ' αυτή τη γη.
Οι ραβίνοι
που δίδαξαν και ανέπτυξαν
τη βάση του Ιουδαϊσμού
διέμεναν στο Ισραήλ.
Τα κηρύγματά τους συνετέθησαν
σε μια ανθολογία 63 τόμων,
γνωστή ως Μίσνα,
βάση του θρησκευτικού
Ιουδαϊκού νόμου έως σήμερα,
συντέθηκε, επίσης, στο Ισραήλ.
Ακόμη και ο καημός
της παλιννόστησης
αποτέλεσε ένα κεντρικό κομμάτι
της εβραϊκής θρησκευτικής
και εθνικής ταυτότητας.
Η Ιουδαϊκή λειτουργία έχει
τρεις προσευχές ημερησίως
για τη συλλογική επιστροφή
και ανοικοδόμηση της γης.
Η θεολογία περιλαμβάνει
αρχαία τελετουργικά
που θα εκτελούνταν
κατά την επιστροφή των Εβραίων
και την ανοικοδόμηση του Ναού.
Στο τέλος του Πέσαχ,
οι Εβραίοι αναφωνούν
"Του χρόνου στην Ιερουσαλήμ"
και κάθε καλοκαίρι,
στο Τισσά Μπε'άβ,
οι Εβραίοι θρηνούν
την καταστροφή του Ναού
και την εξορία τους.
Στους εβραϊκούς γάμους,
το ζεύγος σπάει ένα γυαλί,
εις μνήμη της καταστροφής
της Ιερουσαλήμ,
με την ελπίδα να επιστρέψουν.
Από χώρα σε χώρα,
σε όλη τη διασπορά,
οι Εβραίοι πίστευαν βαθιά
ότι μια μέρα θα επέστρεφαν
στη γενέτειρά τους.
Κάποιοι προσπάθησαν να
το κάνουν,

English: 
also occurred in the land.
The Biblical and post-Biblical stories
still studied today
were rooted in the land.
The rabbis that taught and developed
the very foundation of Jewish
practice resided in Israel.
Their teachings were
compiled in this 63-volume
legal anthology known as the Mishnah,
the basis of Jewish
religious law even today,
also written in Israel.
Even the longing for
their return to the land
developed into a foundational piece
of Jewish religious, cultural,
and national identity.
The Jewish liturgy includes prayers
three times a day for
a collective return to
and rebuilding of the land.
Religious study includes
ancient rites and rituals
that would only apply once
the Jews were to return
and rebuild the temple.
At the close of the Passover Seder,
Jews call out, "next year in Jerusalem"
and each summer on Tisha B'Av,
the Jewish people mourn the
destruction of the temple
and their exile from the land.
At Jewish weddings, the
couple breaks a glass
in commemoration of
Jerusalem's destruction
and the hope that they return to it.
From country to country
throughout the diaspora
Jews maintained a deep
faith that they would
one day be returned to their homeland.
Some Jews even made efforts
to actualize that dream

Bulgarian: 
с имиграция в Израел, известна
като "предприемане на Алия".
Дългото и рисковано пътуване
било трудно,
а често и опасно за живота.
Мнозина от предприелите Алия
не оцелели.
Испанският равин от 13-и век
Моше бен Нахман бил един от
първите средновековни
равини, заминали за Йерусалим
с надеждата да поднови
живота на евреите там.
Той заварил града опустошен
от кръстоносните походи,
и все пак успял да възстанови
трайна еврейска общност
и изградил синагога,
която се използва и до днес.
След изгонването на евреите
от Испания през 1492 г.,
много от тях емигрирали
в Израел.
Сред тях били
семействата на бъдещите равини,
който щели да изиграят ключова
роля в развитието на юдаизма.
Между тях били равин Исак Лурия
и равин Йосиф Каро,
които станали водачи
на мистичното
кабалистично движение,
зародило се в град Цфат
в северната част на Израел.
Притокът на евреи
от Испания и Северна Африка
довел до златна епоха за Цфат,
през която градът
станал глобален център
за еврейско обучение и търговия
през 15-и и 16-и век.
В края на 18-и век някои
последователи
на хасидското движение
също предприели Алия
в земята на Израел.
Един от най-ранните
хасидски учители,
равин Менахем Мендел
от Витебск,

Portuguese: 
imigrando para Israel,
conhecido como fazendo Aliyah.
O longo e perigoso
jornada foi difícil
e muitas vezes com risco de vida.
Muitos que enviaram
Aliyah não conseguiu.
O rabino espanhol do século XIII Nahmanides
foi um dos primeiros rabinos medievais
que viajou para Jerusalém esperando
para renovar a vida judaica lá.
Ele encontrou a cidade em desolação
como resultado das Cruzadas,
ainda assim ele conseguiu
restabelecendo uma duração
Vida comunitária judaica lá e estabelecida
uma sinagoga que ainda está em uso hoje.
Após a expulsão do
Judeus da Espanha em 1492,
um grande número de judeus
imigrou para a terra.
Entre eles estavam os
famílias de futuros rabinos
que se tornaria fundamental em
o desenvolvimento do judaísmo.
Estes incluíram o rabino Isaac
Luria e o rabino Joseph Caro,
ambos dos quais se tornaram os líderes de
o cabalístico místico
Movimento que emergiu
na cidade de Tzfat, no norte de Israel.
O influxo de judeus de
Espanha e Norte da África
levou a uma Idade de Ouro de Tzfat,
durante o qual a cidade era um centro global
para a aprendizagem e o comércio judaico
através dos séculos XV e XVI.
No final do século XVIII,
alguns segue do
Movimento Hassídico também começou a fazer Aliyah
para a terra de Israel.
Um dos primeiros mestres hassídicos,
Rabi Menachem Mendel de Vitebsk,

Czech: 
přistěhovalectvím do Izraele,
známým jako výroba Aliyah.
Dlouhá a nebezpečná cesta byla obtížná
a často život ohrožující.
Mnoho lidí, kteří se vydali
na Aliyah, to neudělali.
Španělský rabín ze 13.
století, Nahmanides,
byl jedním z prvních středověkých rabínů
kteří cestovali do Jeruzaléma a doufali,
že tam obnoví židovský život.
Našel město v pustině v
důsledku křížových výprav,
přesto se mu podařilo obnovit trvalé
Židovský komunální život tam a ustavený
synagoga, která se dodnes používá.
Po vyloučení Židů ze
Španělska v roce 1492,
velké množství Židů emigrovalo do země.
Mezi nimi byly rodiny budoucích rabínů
který by se stal klíčovým
ve vývoji judaismu.
Mezi ně patřil rabín Isaac Luria
a rabín Joseph Caro, oba se stali vůdci
mystického kabalistického hnutí
která se objevila ve městě
Tsfat v severním Izraeli.
Příliv Židů ze Španělska v severní Africe
vedl ke zlatému věku Tsfat,
během kterého bylo město globálním centrem
pro židovské učení a obchod
přes 15. a 16. století.
Na konci 18. století někteří následovníci
Začalo se také hasidské hnutí
Alija do země Izraele.
Jeden z prvních hasidských mistrů,
Rabín Menachem Mendel z Vitebska se usadil

Russian: 
что получило название
"совершение Алии".
Долгое и опасное путешествие
было трудным и часто
с угрозой для жизни.
Многие, кто отправился в Алию,
не закончили этот поход.
В 13-м веке испанский раввин
Нахманид стал одним из первых
раввинов Средневековья,
который отправился в Иерусалим,
надеясь возродить там
еврейскую жизнь.
Он нашел город опустошенным
после набегов крестоносцев,
но ему все же удалось
восстановить
там постоянное еврейское
сообщество
и построить синагогу,
которая действует по сей день.
После изгнания евреев из
Испании в 1492 году,
большое количество евреев
иммигрировало в эти земли.
Среди них были семьи
будущих раввинов,
которые сыграют ключевую роль
в развитии иудаизма.
Например, раввин Ицхак Лурия
и раввин Иосеф Каро,
ставшие лидерами
каббалы —
мистического движения,
которое появилось в городе Цфат
на севере Израиля.
Наплыв евреев из Испании
и Северной Африки
привел к золотому веку
для Цфата,
в течение которого город
был глобальным центром
образования
и торговли для евреев
на протяжении 15-го
и 16-го веков.
В конце 18-го века некоторые
последователи хасидизма
также начали Алию
в землю Израиля.
Один из ранних учителей
Хасидизма
раввин Менахем Мендель
из Витебска

Danish: 
ved at emigrere til Israel,
kendt som "at gøre Aliyah."
Den lange og farlige rejse
var vanskelig og ofte livstruende.
Mange der dragede ud på Aliyah
klarede det ikke.
Det 13. århundrede
spanske rabbiner Nahmanides
var en af de første middelalder
rabbiner der rejste til Jerusalem
i håb om at fornye
det Jødiske liv der.
Han fandt byen i ødelæggelse
som et resultat af korstogene,
alligevel lykkedes
det ham at reetablere
et varigt jødisk kommuneliv der,
og etablerede en synagoge
der er stadig i brug i dag.
Efter udvisning af jøderne
fra Spanien i 1492,
Indvandrede et stort antal
jøder til landet.
Blandt dem var familierne
af fremtidige rabbinere
der ville blive afgørende
i udviklingen af jødedommen.
Disse omfattede rabbiner
Isaac Luria
og rabbiner Joseph Caro,
som begge blev ledere
af den mystiske
kabbalistiske bevægelse
der opstod i byen Tzfat
i det nordlige Israel.
Tilstrømningen af jøder
fra Spanien og Nordafrika
førte til en gylden tidsalder
for Tzfat, hvor byen
var et globalt centrum
til jødisk læring og handel
gennem det 15. og 16. århundrede.
I slutningen af det 18. Århundrede
var nogle tilhængere
af den hasidiske bevægelse
også begyndt at gøre Aliyah
til Israels land.
En af de tidligste Hasidiske mestre,
Rabbi Menachem Mendel
fra Vitebsk,

Modern Greek (1453-): 
μεταναστεύοντας στο Ισραήλ,
γνωστό ως "Αλιγιά".
Το μακρύ, επικίνδυνο ταξίδι
ήταν δύσκολο και απειλητικό.
Πολλοί που ξεκίνησαν την Αλιγιά
δεν τα κατάφεραν.
Τον 13ο αιώνα,
ο Ισπανός ραβίνος Ναχμανίδης
ήταν από τους πρώτους ραβίνους
που ταξίδεψαν στην Ιερουσαλήμ,
ελπίζοντας στην αναζωογόνηση
των Εβραίων.
Βρήκε την πόλη έρημη,
συνεπεία των Σταυροφοριών,
αλλά κατάφερε να επανιδρύσει
την εβραϊκή κοινότητα
και δημιούργησε μια συναγωγή
που υπάρχει μέχρι και σήμερα.
Μετά την εκδίωξη των Εβραίων
από την Ισπανία το 1492,
πολλοί Εβραίοι
μετανάστευσαν στην περιοχή.
Ανάμεσά τους και οικογένειες
μελλοντικών ραβίνων,
που θα έπαιζαν κρίσιμο ρόλο
στην ανάπτυξη του Ιουδαϊσμού.
Ανάμεσά τους οι ραβίνοι
Ισαάκ Λούρια και Ιωσήφ Κάρο,
που έγιναν ηγέτες του μυστικιστικού
καβαλιστικού κινήματος
που εμφανίστηκε στην πόλη Τζφατ.
Η άφιξη των Εβραίων από την
Ισπανία και τη Βόρεια Αφρική
οδήγησε στην χρυσή εποχή
της Τζφατ, όταν η πόλη
ήταν παγκόσμιο κέντρο Ιουδαϊσμού
και εμπορίου
κατά τον 15ο και 16ο αιώνα.
Στα τέλη του 18ου αιώνα,
ακόλουθοι του Χασιδικού κινήματος
ξεκίνησαν, επίσης,
την Αλιγιά προς το Ισραήλ.
Από τους πρώτους Χασιδικούς
δασκάλους,
ο ραβίνος Μενάχεμ Μέντελ,

Finnish: 
muuttamalla Israeliin.
Tämä on alija, "nouseminen".
Pitkä ja vaarallinen matka oli vaikea
ja usein hengenvaarallinen.
Moni alijaan lähtenyt ei selvinnyt.
1200-luvun
espanjalainen rabbi Nahmanides
oli yksi ensimmäisistä keskiajan
rabbeista, joka matkasi
Jerusalemiin yrittäen entisöidä
juutalaisten elämän siellä.
Kaupunki oli autio
ristiretkien jäljiltä,
mutta hän onnistui elvyttämään
kestävän juutalaisen yhteisön
ja perusti synagogan,
joka on edelleen käytössä.
Kun juutalaiset
karkotettiin Espanjasta 1492,
suuri määrä juutalaisia
muutti maahan.
Näihin lukeutui tulevien rabbien,
joista tulisi tärkeä käännekohta
juutalaisuuden kehitykselle,
perheitä.
Näitä olivat rabbi Isaac Luria
ja rabbi Joseph Caro,
joista molemmista tuli mystisen
Pohjois-Israelin Tzfatin kaupungin
kabbalaliikkeen johtajia.
Espanjasta ja Pohjois-Afrikasta
tulevien juutalaisten virtaus
johti Tzfatin kulta-aikaan,
jonka aikana kaupunki
oli juutalaisten oppien
ja kaupankäynnin
maailman keskus 1400- ja
1500-luvuilla.
1700-luvun lopulla
jotkut hasidismiliikkeen seuraajat
alkoivat myös
tekemään alijoita Israeliin.
Yksi ensimmäisistä
hasidismipäälliköistä,

Italian: 
immigrando in Israele, noto come Aliyah.
Il lungo e pericoloso
viaggio era difficile
e spesso pericoloso per la vita.
Molti che partirono per
Aliyah non ce la fecero.
Il rabbino spagnolo del
XIII secolo, Nahmanides,
fu uno dei primi rabbini
medievali che si recarono a
Gerusalemme sperando di
riportarvi la vita ebraica.
Trovò la città in desolazione
a causa delle crociate,
ma riuscì a ristabilire una
vita comunitaria ebraica duratura
ed erette una sinagoga tutt'oggi in uso.
Dopo l'espulsione degli
ebrei dalla Spagna nel 1492,
un gran numero di ebrei
immigrò nella terra.
Tra loro vi erano le
famiglie dei futuri rabbini
che sarebbero diventati fondamentali
nello sviluppo del giudaismo.
Questi inclusero il rabbino Isaac Luria
e il rabbino Joseph Caro, i
quali diventarono i leader
del mistico movimento cabalistico
emerso nella città di
Tsfat, a nord di Israele.
L'afflusso di ebrei dalla
Spagna e Nord Africa
diede inizio all'era d'oro di Tsfat,
durante la quale la città
fu un centro globale
per lo studio e il commercio ebraici
nel corso dei secoli 15 e 16.
Alla fine del 18° secolo alcuni seguaci
del movimento chassidico iniziarono a fare
Aliyah verso la terra di Israele.
Uno dei primi maestri chassidici,
il rabbino Menachem Mendel
di Vitebsk si stabilì

English: 
by immigrating to Israel,
known as making Aliyah.
The long and dangerous
journey was difficult
and often life threatening.
Many who sent out on
Aliyah didn't make it.
The 13th century Spanish rabbi Nahmanides
was one of the first medieval rabbis
who traveled to Jerusalem hoping
to renew Jewish life there.
He found the city in desolation
as a result of The Crusades,
yet he succeeded in
reestablishing a lasting
Jewish communal life there and established
a synagogue that is still in use today.
After the expulsion of the
Jews from Spain in 1492,
a large number of Jews
immigrated to the land.
Among them were the
families of future rabbis
who would become pivotal in
the development of Judaism.
These included Rabbi Isaac
Luria and Rabbi Joseph Caro,
both of whom became the leaders of
the mystical Kabbalistic
Movement that emerged
in the City of Tzfat in Northern Israel.
The influx of Jews from
Spain and North Africa
led to a Golden Age of Tzfat,
during which the city was a global center
for Jewish learning and trade
through the 15th and 16th centuries.
In the late 18th century,
some followers of the
Hasidic Movement also began to make Aliyah
to the land of Israel.
One of the earliest Hasidic masters,
Rabbi Menachem Mendel of Vitebsk,

German: 
bekannt als Alija, zu verwirklichen.
Die lange und gefährliche
Reise war schwierig
und oft lebensbedrohlich.
Viele, die sich auf die Alija
begaben, schafften es nicht.
Der spanische Rabbiner des
13. Jahrhunderts, Nahmanides,
war einer der ersten
mittelalterlichen Rabbiner,
die nach Jerusalem
reisten, in der Hoffnung,
dort das jüdische Leben zu erneuern.
Er fand die Stadt infolge der Kreuzzüge
in desolatem Zustand vor,
dennoch gelang es ihm, dort
ein dauerhaftes jüdisches
Gemeinschaftsleben wiederherzustellen
und eine Synagoge zu errichten,
die heute noch in Gebrauch ist.
Nach der Vertreibung der Juden
aus Spanien im Jahre 1492,
wanderte eine große Anzahl
von Juden in das Land aus.
Unter ihnen waren die
Familien zukünftiger Rabbiner,
die entscheidend in der
Entwicklung des Judentums wurden.
Dazu gehörte Rabbi Isaac Luria
und Rabbi Joseph Caro, beide wurden Führer
der mystischen kabbalistischen Bewegung,
die in der Stadt Tsfat im
Norden Israels entstand.
Der Zustrom von Juden aus
Spanien nach Nordafrika
führte zu einem goldenen
Zeitalter für Tsfat.
Das 15. und 16. Jahrhundert hindurch
war die Stadt ein globales Zentrum der
jüdischen Lehren und des Handels.
Im späten 18. Jahrhundert
machten sich einige
Anhänger der chassidischen
Bewegung auf die Alija
in das Land Israel.
Einer der frühesten chassidischen Meister,
Rabbi Menachem Mendel von
Vitebsk, ließ sich im Jahr 1777

Spanish: 
emigrando a Israel,
conocido como "hacer la Aliyá".
El largo y peligroso viaje
era difícil y a menudo mortal.
Muchos de los que realizaron
la Aliyá no lo lograron.
El rabino español Nahmánides
del siglo XIII
fue uno de los primeros rabinos
que viajó a Jerusalén
para intentar renovar
la vida judía.
Encontró la ciudad devastada
como resultado de las Cruzadas,
pero logró restablecer
una vida comunitaria judía duradera
y fundó una sinagoga
que aún se utiliza en la actualidad.
Tras la expulsión de los judíos
de España en 1492,
un gran número emigró a su tierra.
Entre ellos había familias
de futuros rabinos
que serían fundamentales
en el desarrollo del judaísmo.
Estos incluían al rabino Isaac Luria
y el rabino Joseph Caro,
ambos convertidos en líderes
del movimiento cabalístico místico
que surgió en Tzfat,
al norte de Israel.
La afluencia de judíos
de España y el norte de África
llevó a una edad dorada de Tzfat,
donde la ciudad
era un centro global
para el aprendizaje y el comercio
durante los siglos XV y XVI.
A finales del siglo XVIII,
algunos seguidores
del movimiento jasídico
también comenzaron
la Aliyá a Israel.
Uno de los primeros
maestros jasídicos,
el rabino Menachem Mendel
de Vitebsk,

Hungarian: 
emigrálnak Izraelbe,
vagyis "alijáznak".
A hosszú és veszélyes út nehéz és
gyakorta életveszélyes volt.
Sokan, akik alijáztak,
életüket vesztették.
A 13. században
egy spanyol rabbi, Nahmanidész,
egyike volt az első középkori
rabbiknak,
akik Jeruzsálembe utaztak,
az ottani zsidó élet
megújításának érdekében.
A keresztes hadjáratok miatt
a várost romokban találta,
de így is sikeresen kitartó zsidó
közösségi életet teremtett ott, és
zsinagógát épített,
mely máig használatban van.
A zsidók Spanyolországból való
1492-es kiűzését követően
számos zsidó
emigrált erre a vidékre.
Köztük voltak azon jövőbeli
rabbik családjai,
akik később kulcsfontosságúvá
váltak a judaizmus fejlődésében.
Ilyen volt Jicchák Luria és Joszéf
Káró rabbik, akik mindketten
a misztikus kabbalista
mozgalom vezetőivé váltak,
Safed városából,
Izrael északi részéből ered.
A zsidók Spanyolországból
és Észak-Afrikából való beáramlása
aranykort hozott Safed számára,
mely során a város
a zsidó oktatás és
kereskedelem globális központjává
vált a 15. és 16. századok során.
A 18. század késői felében a
haszid mozgalom egyes követői is
alijázásba kezdtek
Izrael földje felé.
Az egyik legkorábbi haszid tanító,
Menachem Mendel rabbi

iw: 
והיגרו לארץ ישראל, "עשו עלייה".
המסע הארוך והמסוכן
היה קשה ולרוב אף מסכן חיים.
רבים שיצאו לדרך לעשות עלייה
לא הגיעו ליעדם.
הרב הספרדי משה בן נחמן,
מן המאה ה-13
היה מראשוני רבני
ימי הביניים שנסע לירושלים
בתקווה לחדש את החיים היהודיים שם.
הוא מצא את העיר הרוסה ושוממה
כתוצאה ממסעות הצלב,
ובכל זאת הצליח לקבע מחדש
חיי קהילה יהודיים,
והקים בית כנסת שעדיין בשימוש כיום.
אחרי גירוש יהודי ספרד בשנת 1492,
יהודים רבים היגרו לארץ.
ביניהם היו משפחות רבנים לעתיד
שיהפכו חיוניים בהתפתחות היהדות.
ביניהם הרב יצחק לוריא והרב יוסף קארו,
שניהם הפכו למנהיגי
תנועת הקבלה המיסטית
שנוסדה בעיר צפת שבצפון ארץ ישראל.
נהירת היהודים מספרד וצפון אפריקה
הביאו את תור הזהב לצפת,
שבמהלכו העיר הייתה
מרכז עולמי לתלמוד ולמסחר יהודי
במאות ה-15 וה-16.
בשלהי המאה ה-18,
כמה מאמינים מהתנועה החסידית
החלו גם הם לעלות לארץ ישראל.
אחד מגדולי החסידות הראשונים,
הרב מנחם מנדל מוויטבסק,

German: 
mit 300 seiner Anhänger in Tsfat nieder.
Das war die erste von mehreren
chassidischen Siedlungen.
Etwa zur gleichen Zeit
schrieb der Gaon von Wilna,
den viele als den größten
jüdischen Gelehrten
vieler Jahrhunderte betrachteten,
dass die lang erwartete
Erlösung nur kommen würde,
wenn die Juden konkret handeln und
das Land Israel auf eigene
Faust besiedeln würden.
Sie konnten sich nicht allein
auf Gebet und Meditation verlassen,
während Sie auf ein
messianisches Zeitalter warteten.
So unternahmen Anfang des
19. Jahrhunderts mehr als 500
Schüler des Gaon von Wilna
die schwierige und gefährliche
Reise nach Israel und
siedelten sich in Jerusalem an,
wo sie alte Rituale und
Bräuche wiederbelebten
sowie Schulen etablierten.
Später, Mitte des 19.
Jahrhunderts betonten auch
Rabbi Yehuda Alkalai und später
Rabbi Zvi Hirsch Kalischer,
dass die Erlösung nur als
Ergebnis konkreter Schritte kommen würde.
Sie forderten die
Wiederbesiedelung des Landes
als Methode der jüdischen Selbsthilfe
und veröffentlichten viele
Ideen, die später von
der zionistischen
Bewegung umgesetzt wurden.
Es gab also viele kleine Migrationen
und Bewegungen, um nach
Israel zurückzukehren.
Aber wie ebneten sie der
organisierten Massenbewegung
von Juden aus aller Welt für
die Rückkehr ins Land den Weg,
was wir heute als Zionismus kennen?
Nun, ein großer Teil dessen,

Bulgarian: 
се заселил в Цфат с 300 свои
последователи през 1777 г.
Това било първото
от няколко хасидски поселения.
През приблизително същия
период Виленският Гаон,
според мнозина най-големият
еврейски книжовник
от векове насам,
написал, че дългоочакваното
изкупление ще дойде само когато
евреите започнат
да действат самостоятелно
и заселят земята на Израел.
Не можели да разчитат
само на молитви и медитация
в очакване
да настъпи месианската епоха.
Така в началото на 19-и век
над 500 ученици
на Виленския Гаон
предприели трудното
и опасно пътуване до Израел
и се заселили в Йерусалим,
където възродили
древните ритуали и обичаи
и основали свои училища.
По-късно, в средата на 19-и век,
равин Йехуда Алкалай и по-късно
равин Цви Хирш Калишер
също подчертали,
че изкуплението
ще дойде само в резултат
на практически действия.
Призовали за ново заселване
в Израел като начин
за еврейска самопомощ,
и споделили много идеи,
които по-късно били приложени
от ционисткото движение.
И така, имало множество
малки миграции и преселвания
за завръщане в Израел.
Но как те прераснали
в организираното масово
преселение на евреите
от цял свят,
завърнали се в родината,
известно днес като ционизъм?

Modern Greek (1453-): 
εγκαταστάθηκε στη Τζφατ
με 300 πιστούς του το 1777,
στον πρώτο Χασιδικό οικισμό.
Την ίδια εποχή, ο Βίλνα Γκαόν,
που πολλοί θεωρούσαν
τον μεγαλύτερο Εβραίο λόγιο,
έγραψε ότι η πολυαναμενόμενη
λύτρωση θα ερχόταν μόνο,
όταν οι Εβραίοι
θα λειτουργούσαν ελεύθερα
και θα διέμεναν στο Ισραήλ.
Δεν αρκούσαν οι προσευχές
και ο διαλογισμός
κατά την αναμονή
της Μεσσιανικής εποχής.
Στις αρχές του 19ου αιώνα,
πάνω από 500 πιστοί
του Βίλνα Γκαόν
έκανα το επικίνδυνο ταξίδι
προς το Ισραήλ,
φτάνοντας στην Ιερουσαλήμ,
όπου αναβίωσαν αρχαία
τελετουργικά και έφτιαξαν σχολεία.
Στα μέσα του 19ου αιώνα,
οι ραβίνοι Γεχούντα Αλκαλάι
και Ζβι Χερς Κάλισερ
τόνισαν ότι η λύτρωση
θα ερχόταν μετά από
πρακτικά βήματα.
Ζήτησαν αναδιανομή της γης
ως βοήθεια στους Εβραίους,
και έδωσαν πολλές ιδέες
που αργότερα εφάρμοσε
το Σιωνιστικό κίνημα.
Υπήρξαν πολλές μικρές
μετακινήσεις και μεταναστεύσεις
προς το Ισραήλ.
Αλλά πώς αυτό οδήγησε
σε μαζικές μετακινήσεις Εβραίων
από όλον τον κόσμο προς τη γη
που σήμερα ξέρουμε ως Σιωνισμό;

Finnish: 
Vitebskin rabbi Menachem Mendel
asettui Tzfatiin
300 seuraajansa kanssa
vuonna 1777,
ja siitä tuli ensimmäinen
hasidismiasutus.
Samoihin aikoihin Vilna Ga'on,
jota monet pitivät vuosisatojen
suurimpana oppineena,
kirjoitti, että odotettu pelastus
saapuisi vasta,
kun juutalaiset toimisivat itse
ja asuttaisivat Israelin maat.
Että he eivät voineet tukeutua
pelkkiin rukouksiin
odottaessaan messiaanista
aikakautta.
1800-luvun alussa
yli 500 Vilna Ga'onin opetuslasta
teki vaikean ja vaarallisen matkan
Israeliin asettuen Jerusalemiin,
jossa he elvyttivät
muinaiset rituaalit ja tavat
ja perustivat kouluja.
Myöhemmin 1800-luvun
puolessavälissä
rabbi Yehuda Alkalai ja myöhemmin
rabbi Zvi Hirsch Kalischer
myös painottivat, että pelastus
tulisi vain toiminnan kautta.
He kertoivat maan
uudelleenasuttamisen
olevan apukeino juutalaisille
ja jakoivat monia ideoita,
joita myöhemmin
noudatettaisiin sionismissa.
Pieniä muuttoliikkeitä
ja liikkeitä oli käynnissä
Israeliin paluuta varten.
Mutta miten tämä raivasi tietä
järjestetylle ympäri maailmaa
maahan palaavien
juutalaisten massaliikkeelle,
joka tunnetaan nyt sionismina?

Russian: 
поселился в Цфате вместе
с 300-ми последователями
в 1777 году,
образовав первое из нескольких
хасидских поселений.
Примерно в то же самое время
Вилеский Гаон,
которого многие считали
величайшим
еврейским мыслителем
всех времен,
написал, что долго ожидаемое
возвращение будет
возможно только,
когда евреи самостоятельно
предпримут практические
действия
и поселятся
на израильской земле.
Они не могут полагаться только
на молитвы и медитацию
в ожидании Мессианской эры.
Поэтому в начале 19-го века
более 500 учеников
Виленского Гаона
отправились в трудное и опасное
путешествие в Израиль,
поселились в Иерусалиме,
где они возобновили
древние ритуалы и традиции
и построили школы.
Позже, в середине 19-го века,
раввин Иехуда Алкалай и
раввин Цви-Гирш Калишер также
утверждали, что возвращение
произойдет только в результате
практических шагов.
Они призывали к переселению
в Израиль как средство
еврейской самопомощи
и распространяли многие идеи,
которые позже были применены
в движении сионизма.
Ну хорошо, множество
мелких миграций
и передвижений состоялось,
чтобы вернуться в Израиль.
Но как это положило
начало массовому
организованному
движению евреев
со всего мира по возвращению
на свою землю,
что сегодня называется
сионизмом?

Czech: 
v Tsfatu s 300 jeho
následovníky v roce 1777.
První z několika hasidských osad.
Během zhruba stejného období, Vilna Ga'on
kteří mnozí považovali za
největšího židovského učence
po staletí, napsal, že
dlouho očekávané vykoupení
přijde až poté, co Židé přijmou praktický
jednali sami a osídlili zemi Izrael.
Nemohli se spoléhat pouze
na modlitbu a meditaci
zatímco čekáme na mesiánský věk.
Začátkem 19. století
tedy více než 500 žáků
Vilna Ga'on udělala těžké a nebezpečné
cesta do Izraele, usazení v Jeruzalémě
kde oživili staré rituály a zvyky
a zavedené školy.
Později, v polovině 19. století,
Rabín Yehuda Alkalai a později
rabín Zvi Hirsch Kalischer
také zdůraznil, že vykoupení přijde pouze
v důsledku praktických kroků.
Vyžadovali přesídlení země
jako metoda židovské svépomoci
a sdíleli mnoho nápadů, které
by později mohly být použity
sionistickým hnutím.
Dobře, takže bylo spousty malých migrací
a pohyby k návratu do Izraele.
Jak ale tyto ustoupily organizovaným
masový pohyb Židů z celého světa
návratu do země, kterou
dnes známe jako sionismus?

iw: 
התיישב בצפת עם 300
מחסידיו בשנת 1777,
התיישבות חסידית ראשונה מבין רבות.
בערך באותה תקופה, הגאון מווילנה,
שרבים החשיבו כגדול הוגי הדעות
היהודיים מזה מאות שנים,
כתב שהגאולה הנכספת תגיע
רק כשהיהודים יעשו מעשה בעצמם
ויתיישבו בארץ ישראל.
אל להם להסתמך על תפילה והגות בלבד
בעודם מחכים לעידן משיחי.
וכך בתחילת המאה ה-19,
יותר מ-500 מתלמידי הגאון מווילנה
יצאו למסע הקשה והמסוכן לארץ ישראל,
התיישבו בירושלים,
חידשו שם את מנהגי וטקסי
הדת העתיקים,
ואף הקימו בתי ספר.
מאוחר יותר, באמצע המאה ה-19,
רבי יהודה אלקלעי
ואחריו הרב צבי הירש קלישר
גם הם הדגישו שהגאולה
תגיע רק כתוצאה של מעשים בשטח.
הם קראו ליישוב הארץ מחדש
כדרך לעזרה עצמית,
ושיתפו רעיונות רבים
אותם הגשימו מאוחר יותר
בתנועה הציונית.
טוב, אז היו הרבה הגירות קטנות ותנועות
למטרת החזרה לארץ ישראל.
איך כל זה הוביל לארגון תנועת היהודים
החוזרים מכל רחבי תבל לארץ,
תנועה המוכרת לנו כיום כציונות?

Hungarian: 
1777-ben telepedett le Safedben
300 követőjével,
megalapítva az elsőt a számos
haszid településből.
Nagyjából ugyanezen időszak
során Vilna Gaon, akit sokan
az évszázadok legnagyobb
zsidó tudósának tartanak,
azt írta, hogy a rég várt
megváltás csak akkor jön el,
ha a zsidók maguk
tesznek gyakorlati lépéseket
és letelepednek Izrael földjén.
Nem támaszkodhatnak pusztán
imára és meditációra, egy
messiási kor eljövetelét várva.
Így a 19. század korai felében
Vilna Gaon több mint 500
tanítványa indult meg
az Izraelbe vezető nehéz és
veszélyes utazásra,
letelepedve Jeruzsálemben,
ahol felélesztették
az ősi rituálékat és hagyományokat
és iskolákat alapítottak.
Később, a 19. század közepén,
Alkalai Juda rabbi és később
Zvi Hirsch Kalischer rabbi is
hangsúlyozták, hogy a megváltás
csak gyakorlati
lépések útján jöhet el.
Az Izraelben való újbóli
letelepedést a zsidók
önsegítésének módszereként
látták és sok olyan gondolatot
megosztottak, melyeket később
a cionista mozgalom is átvett.
Oké, szóval számos kis migráció
és kivándorlás irányult Izraelbe.
De hogy vezetett ez
a zsidók a világ minden tájáról való
szervezett, tömeges
visszatéréséhez,
melyet ma cionizmusként
ismerünk?

Portuguese: 
estabeleceu-se em Tzfat com 300
de seus seguidores em 1777,
o primeiro de vários assentamentos hassídicos.
Durante aproximadamente o mesmo
período, o Vilna Ga'On,
quem muitos consideraram o
maior estudioso judeu
em séculos, escreveu o
redenção esperada
viria apenas uma vez que o
Judeus tomaram medidas práticas
por conta própria e resolvido
a terra de Israel.
Eles não podiam confiar em
oração e meditação sozinha
enquanto espera por uma era messiânica.
Então, no início do século 19,
mais de 500 discípulos de The Vilna Ga'On
fez o difícil e
jornada perigosa para Israel,
estabelecendo-se em Jerusalém, onde eles reavivaram
rituais e costumes antigos
e escolas estabelecidas.
Mais tarde, em meados do século 19,
Rabino Yehuda Alkalai e mais tarde
Rabino Zvi Hirsch Kalischer, também ressaltou
que a redenção só viria
como resultado de medidas práticas.
Eles pediram reassentamento da terra
como um método de autoajuda judaica e compartilhada
muitas idéias que mais tarde seriam aplicadas por
o movimento sionista.
Ok, então havia
muitas migrações pequenas
e movimentos para retornar a Israel, mas
Como isso deu lugar ao organizado
movimento em massa de judeus
Do mundo inteiro
retornando às terras que
sabemos hoje como sionismo?

Italian: 
a Tsfat nel 1777 con 300 suoi seguaci.
Fu il primo di numerosi
insediamenti chassidici.
All'incirca nello stesso
periodo, Vilna Ga'on,
che molti considerarono il
più grande studioso ebreo
da secoli, scrisse che la
tanto attesa redenzione sarebbe
arrivata solo quando gli
ebrei avessero agito in modo
indipendente e si fossero
stabiliti nella terra di Israele.
Non potevano fare affidamento
solo sulla preghiera
e sulla meditazione in
attesa di un'era messianica.
Quindi all'inizio del 19°
secolo, più di 500 discepoli di
Vilna Ga'on intrapresero il
difficile e pericoloso viaggio
verso Israele, stabilendosi a Gerusalemme
dove resuscitarono antichi riti e usanze
e fondarono scuole.
Più tardi, a metà del 19° secolo,
il rabbino Yehuda Alkalai
e poi Zvi Hirsch Kalischer
sottolinearono che la
redenzione sarebbe arrivata solo
in seguito a misure concrete.
Chiesero il reinsediamento della terra
come metodo di auto-aiuto ebraico
e condivisero molte idee che
sarebbero state in seguito
applicate dal movimento sionista.
Ci sono quindi state
molte piccole migrazioni
e movimenti per in ritorno a Israele.
Ma questo come ha fatto
posto al movimento di massa
organizzato di ebrei di tutto il mondo
che tornavano nella terra,
oggi conosciuto come sionismo?

Danish: 
bosatte sig i Tzfat med 300
af hans tilhængere i 1777,
den første
af flere Hasidiske bosættelser.
I cirka den samme periode,
Vilna Gaon, der mange betragtede
som den største
Jødisk lærd i århundreder skrev,
at den længe ventede
befrielse ville først komme
når jøderne tog
praktisk handling på egen hånd
og bosatte sig i Israel.
De kunne ikke kun bero på bøn
og meditation
mens de venter
på en messiansk tidsalder.
Så i det tidlige 19. århundrede,
mere end 500 disciple
af Vilna Gaon
dragede ud på den vanskelige
og farlige rejse til Israel,
og de bosatte sig i Jerusalem,
hvor de genoplivet
gamle ritualer og skikke
og etablerede skoler.
Senere, i midten
af det 19. århundrede,
rabbiner Yehuda Alkalai og senere
Rabbi Zvi Hirsch Kalischer
understregede også
at denne befrielse
kun ville komme som
et resultat af praktiske skridt.
De opfordrede
til at genbosætte landet
som en metode til jødisk
selvhjælp, og delte mange ideer
som senere ville blive anvendt
for den zionistiske bevægelse.
Okay, så der var masser
af små migrationer og bevægelser
for at vende tilbage til Israel.
Men hvordan gav dette plads
til organiseret massebevægelse
af jøder
fra hele verden som
vender tilbage til landet,
som vi i dag kender som zionisme?

Spanish: 
se instaló en Tzfat con 300
de sus seguidores en 1777,
el primero
de varios asentamientos jasídicos.
Durante el mismo período,
El Ga'on de Vilna,
que muchos consideraban
el mayor erudito en siglos,
escribió que la tan esperada
redención solo llegaría
cuando los judíos
entraran en acción
y colonizaran Israel.
No podían confiar en la oración
y la meditación
mientras esperaban
una era mesiánica.
Así que a principios del siglo XIX,
más de 500 discípulos
el Ga'on de Vilna
hicieron el difícil
y peligroso viaje a Israel,
se asentaron en Jerusalén,
donde revivieron
rituales y costumbres ancestrales
y crearon escuelas.
Más tarde, a mediados
del siglo XIX,
el rabino Yehuda Alkalai
y más tarde el rabino
Zvi Hirsch Kalischer
también enfatizaron
que la redención solo llegaría
como resultado
de medidas prácticas.
Pidieron el reasentamiento
de la tierra
como método de autoayuda judía
y compartieron ideas
que más tarde aplicaría
el Movimiento Sionista.
Había un montón de pequeñas
migraciones y movimientos
para regresar a Israel.
Pero ¿cómo dio paso al movimiento
organizado de masas de judíos
de todo el mundo
regresando a la tierra
y que hoy conocemos
como sionismo?

English: 
settled in Tzfat with 300
of his followers in 1777,
the first of several Hasidic settlements.
During roughly the same
period, The Vilna Ga'On,
who many consider the
greatest Jewish scholar
in centuries, wrote that the
long-awaited redemption
would only come once the
Jews took practical action
on their own and settled
the land of Israel.
They could not rely on
prayer and meditation alone
while waiting for a Messianic age.
So in the early 19th century,
more than 500 disciples of The Vilna Ga'On
made the difficult and
dangerous journey to Israel,
settling in Jerusalem, where they revived
ancient rituals and customs
and established schools.
Later, in the mid-19th century,
Rabbi Yehuda Alkalai and later
Rabbi Zvi Hirsch Kalischer, also stressed
that redemption would only come
as a result of practical steps.
They called for resettling of the land
as a method of Jewish self-help and shared
many ideas that would later be applied by
the Zionist Movement.
Okay, so there were
plenty of small migrations
and movements to return to Israel but
how did these give way to the organized
mass movement of Jews
from around the world
returning to the lands that
we know today as Zionism?

iw: 
חלק מרכזי וגדול בהקמת הארגון
היה רעיון האמנציפציה היהודית
שצמח מתנועת ההשכלה במאה ה-18,
יחד עם רעיון מדינות-לאום במאה ה-19.
בנוסף לכול התעצמה
רדיפת היהודים באירופה.
בשנת 1882, חוברת בשם
"אוטו-אמנציפציה: קריאת אזהרה
לבני עמי מיהודי רוסי",
פורסמה על ידי רופא
בשם יהודה לייב פינסקר.
פינסקר הגיע למסקנה המקורית
ששנאת היהודים,
לה הוא קרה "יודופוביה",
לא תימחק בעקבות שינוי
במעמדם הפוליטי של יהודים בגולה
או אפילו בעקבות שוויון זכויות.
במקום זה הוא טען לזכות גישה אחרת,
הקמת מדינה יהודית ריבונית.
הוא הקים את ארגון "חובבי ציון",
אוהבי ציון,
שהחל לסייע בהגירת יהודים
לארץ ישראל.
זאת הייתה לידת הציונות
המעשית, המדינית
שעבדה לקראת הקמה עתידית
של מדינת-לאום יהודית עצמאית.
כאשר הרב שמואל מוהליבר,
ותלמידו, הרב יצחק יעקב ריינס,
הפכו למנהיגי חובבי ציון
והשלוחה הדתית, תנועת המזרחי,

Spanish: 
Una gran parte de lo que motivaba
a dicha organización
era la idea de la emancipación
que surgió de la Ilustración
en el siglo XVIII,
combinado con el nuevo concepto
de estados-nación del siglo XIX.
A la mezcla se sumó
la intensa persecución
de los judíos en Europa.
En 1882, un panfleto llamado
"Auto-emancipación: advertencia
a sus parientes de un judío ruso"
fue publicado por el médico
Leon Pinsker.
Pinsker llegó
a la novedosa conclusión
de que ese odio hacia los judíos,
que llamó "judeofobia".
no se superaría con un cambio
de su estatus político
en los países de acogida
ni con la igualdad de derechos.
En cambio, argumentó
un nuevo enfoque,
la fundación de
un estado soberano político judío.
Luego fundó una organización
llamada Hovei Zion,
o Amantes de Sión,
que comenzó a facilitar
la emigración de los judíos
a la tierra de Israel.
Este fue el nacimiento
de una práctica o sionismo político
que apuntaba a la creación
de una nación-estado
independiente.
Y cuando el rabino
Samuel Mohilever
y su discípulo,
Yitzchak Yaacov Reines,
se convirtieron en líderes
de Hovei Zion
y su ramificación religiosa,
el Movimiento Mizrachi,

Bulgarian: 
Тази организираност
до голяма степен била резултат
от идеята за еврейска
еманципация,
възникнала в епохата
на Просвещението през 18-и век,
съчетана с новата концепция
от 19-и век за националните
държави.
Към това се прибавило
и засиленото преследване
на евреи в Европа.
През 1882 г.
излиза памфлет, наречен
"Автоеманципация: призив от един
руски евреин към своите
съплеменници"
чийто автор е лекарят
Леон Пинскер.
Пинскер стига
до новаторския извод,
че омразата към евреите,
която той нарича "юдеофобия",
няма да бъде преодоляна
от промяна
в политическия статут на евреите
в приелите ги страни
или дори от постигането
на равноправие.
Вместо това той призовава
за нов подход -
създаване на суверенна
политическа еврейска държава.
След това той основава
организация,
наречена "Ховевей Цион",
или "Обичащите Цион",
което започва да подпомага
емиграцията на евреи
в земята на Израел.
Това е раждането на практическия
или политически ционизъм,
чиято крайна цел е създаването
на независима
национална еврейска държава.
И когато равин Самуил Махилевер
и неговият ученик
равин Ицхак Яков Рейнс
стават водачи на "Ховевей Цион"
и неговото религиозно
разклонение –
движението "Мизрахи",
това бележи началото

Finnish: 
Suuri osa tästä järjestyksestä
sai pontta
juutalaisten vapautumisen
ajatuksesta,
joka syntyi 1700-luvun valistuksesta
yhdessä uuden 1800-luvun
valtiokonseptin kanssa.
Tähän soppaan lisättiin vielä
vahvistunut juutalaisvaino
Euroopassa.
Vuonna 1882 fyysikko Leon Pinsker
julkaisi pamfletin nimeltään
"Auto-emancipation: Warning to
His Kinsmen from a Russian Jew".
Pinsker päätteli, että juutalaisvihaa,
"antisemitismiä",
ei voitettaisi muutoksilla
juutalaisten poliittisissa asemissa
isäntämaissa
tai edes tasa-arvon kautta.
Sen sijaan hän esitti uuden
näkemyksen
itsenäisen poliittisen
juutalaisen valtion perustamisesta.
Hän perusti Hovevei Zion -järjestön,
siionilaisten ystävät,
joka alkoi johtaa
juutalaisten muuttoa Israelin maille.
Näin syntyi käytännön
tai poliittinen sionismi,
jonka tavoitteena oli lopulta luoda
itsenäinen juutalaisten valtio.
Ja kun rabbi Samuel Mohileveristä
ja hänen oppilaastaan,
rabbi Yitzchak Yaacov Reinesistä,
tuli Hovevei Zionin ja sen
uskonnollisen alajärjestön,
Mizrachin johtajia,
se merkitsi
uskonnollisen sionismin

English: 
Well, a large part of what
fueled such organization
was the idea of Jewish
Emancipation that emerged
from the Enlightenment in the 18th century
combined with the new 19th
century concept of nation-states.
Added to the mix was the intensifying
persecution of Jews in Europe.
In 1882, a pamphlet
called Autoemancipation:
Warning to His Kinsman From a Russian Jew
was published by a physician
named Leon Pinsker.
Pinsker came to the novel conclusion
that hatred of Jews, what
he termed Judeophobia,
wouldn't be overcome by a change in Jews'
political status in their host countries
or even by equal rights.
Instead he argued for a new approach,
the establishment of a sovereign
political Jewish state.
He then founded an organization called
Hovevei Zion or Lovers of Zion,
which began to facilitate
the immigration of Jews
to the land of Israel.
This was the birth of a practical
or political Zionism that aimed towards
the eventual creation of an independent
nation-state for Jews.
And when Rabbi Samuel
Mohilever and his disciple
Rabbi Yitzchak Yaacov
Reines became leaders
of Hovevei Zion and
its religious offshoot,
the Mizrachi Movement,
it marked the beginning

Modern Greek (1453-): 
Μεγάλο μέρος της τροφοδότησης
αυτού του κινήματος
ήταν η ιδέα της εβραϊκής
χειραφέτησης
που αναδύθηκε από τον Διαφωτισμό
μέχρι τον 18ο αιώνα,
σε συνδυασμό με την έννοια του
έθνους-κράτους του 19ου αιώνα.
Σε αυτό συνέβαλλε και η δίωξη
των Εβραίων στην Ευρώπη.
Το 1882, ένας λίβελος ονόματι
"Αυτο-χειραφέτηση:
Ρώσσος Εβραίος
προειδοποιεί τους ομοεθνείς του",
εκδόθηκε από τον γιατρό
Λέον Πίνσκερ.
Ο Πίνσκερ κατέληξε
στο νέο συμπέρασμα
ότι το μίσος προς τους Εβραίους,
που ονόμασε "Εβραιοφοβία",
δεν θα ξεπερνιόνταν μέσω αλλαγής
στο πολιτικό καθεστώς των
Εβραίων στις χώρες φιλοξενίας
ή από τη θέσπιση ίσων
δικαιωμάτων.
Αντίθετα, υποστήριξε
μια νέα προσέγγιση,
την εγκαθίδρυση ενός κυρίαρχου
εβραϊκού πολιτικού κράτους.
Έπειτα, ίδρυσε τον οργανισμό
Χόβεβει Ζιόν ή Λάτρεις της Ζάιον,
που διευκόλυνε
τη μετανάστευση των Εβραίων
προς τη γη του Ισραήλ.
Έτσι γεννήθηκε ο πρακτικός
ή πολιτικός Σιωνισμός,
που στόχευε στη σταδιακή
δημιουργία
ενός ανεξάρτητου
εβραϊκού έθνους-κράτους.
Όταν ο ραβίνος Σαμουήλ Μοχιλέβερ
και ο μαθητής του,
Γίτσακ Ιακώβ Ρέινες,
έγιναν ηγέτες του Χοβεβέι Ζιόν
και του θρησκευτικού
παρακλαδιού, Μιζράχι,

Hungarian: 
Nos, e szervezettség alapját
jórészt a zsidó emancipáció
18. században, a felvilágosulás
korában megjelent eszméje
jelentette, mely a 19. század
hajnalán a nemzetállamok
elméletével egyesült.
Ugyanakkor hozzájárult
a zsidók európai
üldöztetésének fokozódása is.
1882-ben egy orvos,
Leon Pinsker kiadványt írt
"Auto-emancipáció:
Figyelmeztetés egy orosz zsidótól
népe számára" címmel.
Pinsker arra
az egyedi következtetésre
jutott, hogy a zsidók gyűlöletén,
melyet ő "judeofóbiának" nevezett,
nem fog felülkerekedni
a zsidók befogadó országaiban való
politikai helyzetének változása
vagy akár az egyenlő jogok.
Helyette új megközelítést
sürgetett,
egy szuverén politikai
zsidó állam létrehozását.
Létrehozott egy Hovevei Zion,
vagyis Sion szeretői
nevű szervezetet,
mely elkezdte segíteni
a zsidók Izrael földjére
való emigrációját.
Ez jelentette a gyakorlati, vagyis
politikai cionizmus születését,
melynek végső célja egy független
zsidó nemzetállam
létrehozása volt.
Mikor Samuel Mohilever rabbi
és tanítványa,
Yitzchak Yaacov Reines rabbi
vezetői lettek a Hovevei Zionnak,
valamint vallási mellékágának,
a Mizráchi-mozgalomnak,
ez a vallási cionizmus
mozgalmának kezdetét jelentette,

German: 
was eine solche Organisation befeuerte,
war die Idee der jüdischen Emanzipation
die aus der Aufklärung im
18. Jahrhundert entstand,
kombiniert mit dem neuen Konzept
der Nationalstaaten des 19. Jahrhunderts.
Zu dieser Mischung kam
die zunehmende Verfolgung
von Juden in Europa hinzu.
Im Jahr 1882 wurde eine Broschüre namens
"Autoemancipation - Mahnruf
an seine Stammesgenossen
"von einem russischen Juden"
von einem Arzt namens Leon
Pinsker veröffentlicht.
Pinsker kam zu dem neuen Schluss
dass der Hass auf Juden,
den er Judäophobie nannte,
nicht durch eine Änderung des
politischen Status der Juden
in ihren Gastländern und auch nicht durch
gleiche Rechte überwunden werden würde.
Stattdessen plädierte er
für einen neuen Ansatz:
Die Errichtung eines souveränen
politisch-jüdischen Staates.
Dann gründete er eine
Organisation namens Hovevei Zion,
oder Liebhaber von Zion,
die begann, die Einwanderung
von Juden in das Land
Israel zu erleichtern.
Das war die Geburt eines
praktischen oder politischen
Zionismus, der auf die spätere Errichtung
eines unabhängigen Nationalstaates
für Juden abzielte.
Und als Rabbi Samuel
Mohilever und sein Schüler
Rabbi Yitzchak Yaacov Reines Führer
von Hovevei Zion und
seinem religiösen Ableger,
der Mizrachi-Bewegung, wurden,
markierte das den Anfang

Czech: 
Velká část toho, co takové
organizace podporovalo
byla myšlenka židovské emancipace
který se vynořil z osvícení v 18. století
v kombinaci s novým konceptem
národních států z 19. století.
Ke směsi bylo přidáno
intenzivnější pronásledování
Židů v Evropě.
V 1882 brožura volala Autoemancipation,
bojující se svým příbuzným z ruského Žida
byl publikován lékařem
jménem Leon Pinsker.
Pinsker dospěl k novému závěru
tu nenávist vůči Židům,
kterou nazval judeofobií,
nebylo by překonáno
změnou židovské politiky
postavení v hostitelských
zemích nebo dokonce na
základě stejných práv.
Místo toho se zasazoval o nový přístup:
vytvoření svrchovaného
politického židovského státu.
Poté založil organizaci
zvanou Hovevei Sion,
nebo milovníci Sionu,
který se začal usnadňovat
imigrace Židů do izraelské země.
To bylo zrození praktického
nebo politického,
Sionismus, který směřuje
k eventuální tvorbě
nezávislého národního státu pro Židy.
A když rabín Samuel Mohilever a jeho žák
Rabín Yitzchak Yaacov
Reines se stal vůdcem
Hoveveiho Siona a je to náboženské odnož
Mizrachiho hnutí, to znamenalo začátek

Portuguese: 
Bem, uma grande parte do que
alimentou essa organização
foi a ideia de judeu
Emancipação que emergiu
do Iluminismo no século 18
combinado com o novo 19
conceito do século de estados-nação.
Adicionado à mistura foi a intensificação
perseguição de judeus na Europa.
Em 1882, um panfleto
chamado Autoemancipação:
Advertindo ao seu parente de um judeu russo
foi publicado por um médico
chamado Leon Pinsker.
Pinsker chegou à conclusão do romance
esse ódio dos judeus, o que
ele chamou de Judeophobia,
não seria superado por uma mudança nos judeus
estatuto político nos seus países de acolhimento
ou mesmo por direitos iguais.
Em vez disso, ele defendeu uma nova abordagem,
o estabelecimento de um soberano
Estado judeu político.
Ele então fundou uma organização chamada
Hovevei Sião ou Amantes de Sião,
que começou a facilitar
a imigração de judeus
para a terra de Israel.
Este foi o nascimento de uma prática
ou sionismo político que visava para
a eventual criação de um
Estado-nação para os judeus.
E quando o rabino Samuel
Mohilever e seu discípulo
Rabino Yitzchak Yaacov
Reines tornou-se líder
de Hovevei Zion e
seu ramo religioso,
o Movimento Mizrachi,
marcou o começo

Italian: 
Gran parte di ciò che ha
alimentato tale organizzazione
è stata l'idea dell'emancipazione ebraica,
emersa dall'illuminazione
nel 18° secolo combinata con
il nuovo concetto di Stati
nazionali del 19° secolo.
Alla gruppo si aggiunse
l'intensificarsi delle persecuzioni
degli ebrei in Europa.
Nel 1882 un pamphlet dal
titolo "Autoemancipazione,
Un avvertimento alla sua
gente", da un ebreo russo,
fu pubblicato da un medico
di nome Leon Pinsker.
Pinsker arrivò alla nuova conclusione
che l'odio per gli ebrei,
ciò che chiamava giudeofobia,
non sarebbe stato superato da
un cambiamento nello status
politico degli ebrei nei paesi
ospitanti né da pari diritti.
Invece ha sostenne un nuovo approccio:
l'istituzione di uno stato
ebraico politico sovrano.
Fondò quindi un'organizzazione
chiamata Hovevei Sion,
o Amanti di Sion, che iniziò a facilitare
l'immigrazione di ebrei
nella terra di Israele.
Questa fu la nascita di un
sionismo pratico o politico
che mirava all'eventuale creazione
di uno stato nazionale
indipendente per gli ebrei.
Quando il rabbino Samuel
Mohilever e il suo discepolo
il rabbino Yitzchak Yaacov
Reines divennero i leader di
Hovevei Sion, e il rispettivo
risultato religioso nella
forma del movimento
Mizrachi, ciò segnò l'inizio

Danish: 
Men en stor del af hvad der
fremkaldte sådan en organisation,
var ideen om jødisk befrielse
der opstod fra
oplysningstiden i 1700-tallet,
kombineret med det nye
1800-talsbegreb om nationalstater.
Tilføjet til blandingen blev
den intensiverede forfølgelse
af jøder i Europa.
I 1882, en pjece kaldt
"Auto-frigørelse:
Advarsel til hans slægtninge
fra en russisk jøde,"
blev udgivet af en læge
ved navn Leon Pinsker.
Pinsker kom til
den nye konklusion
at had mod jøder,
hvilket han kaldte "Judeophobia,"
ikke ville blive overvundet
af en ændring
i jødernes politiske status
i deres værtslande
eller endda af ligestillet rettigheder.
I stedet argumenterede han
for en ny tilgang,
etablerig af en
selvstændig politisk jødisk stat.
Derefter oprettede han
en organisation
ved navn Hovevei Zion,
eller elskere af Zion,
som begyndte at
muliggøre udvandringen af jøder
til landet Israel.
Dette var fødslen af en praktisk
eller politisk zionisme
der sigter mod
den eventuelle skabelse
af en uafhængig
nationalstat for jøder.
Og når rabbiner Samuel Mohilever
og hans discipel rabbiner
Yitzchak Yaacov Reines,
blev ledere for Hovevei Zion,
og dens religiøse forskydning,
Mizrachi-bevægelsen,
markerede det begyndelsen

Russian: 
Значительной частью того, что
активизировало это движение,
была идея еврейской
эмансипации,
которая появилась в эпоху
Просвещения в 18-м веке,
в комбинации с новой концепцией
19-го века национальных
государств.
Еще одним ингредиентом
этой смеси
были преследования
евреев в Европе.
В 1880 году брошюра
под названием
"Автоэмансипация:
Предупреждение
его сородичам
от русского еврея",
была опубликована врачом
по имени Леон Пинскер.
Пинскер пришел
к новому заключению,
что ненависть к евреям, которую
он определял как "иудеофобия",
не будет преодолена изменением
политического статуса в
странах их проживания
или даже получением
равноправия.
Вместо этого он высказывался
за новый подход,
за образование еврейского
суверенного
политического государства.
Затем он основал организацию
Ховевей Цион,
или Любящие Сион,
которая начала меры
по упрощению эмиграции евреев
на израильскую землю.
Это было рождение практического
или политического сионизма,
конечной целью которого было
создание еврейского
независимого
национального государства.
И когда раввин Шмуэль Могилевер
и его ученик
раввин Ицхак Яаков Рейнес,
стали лидерами Ховевей Сиона,
и его религиозного ответвления —
движения Мизрахи,
это ознаменовало начало
движения религиозного сионизма

Modern Greek (1453-): 
ξεκίνησε το κίνημα
του θρησκευτικού Σιωνισμού,
και της συνεργασίας του
με τον πολιτικό Σιωνισμό.
Υπήρξαν και άλλες
σιωνιστικές ιδεολογίες.
Ένα άλλο σιωνιστικό κίνημα
αναδύθηκε το 1888
με την κυκλοφορία του δοκιμίου
"Lo Zu Haderekh"
ή "Δεν είναι αυτός ο δρόμος".
Έκανε σκληρή κριτική
στον πρακτικό Σιωνισμό
και γράφτηκε από τον Αχάντ Χαάμ,
τον ιδρυτή του πολιτισμικού
Σιωνισμού.
Ο Χαάμ επηρεάστηκε
από τις ιδέες του Πίνσκερ
και ήταν μέλος του Χοβεβέι Ζιόν.
Αλλά δεν πίστευε ότι ο πρακτικός
Σιωνισμός ήταν εφικτός,
ούτε και η μαζική μετανάστευση
που πρέσβευε,
για να μην αναφερθούμε
στην ίδρυση ενός έθνους-κράτους.
Αντίθετα, ο Χαάμ
πρότεινε τη σταδιακή ίδρυση
μιας εβραϊκής
πολιτισμικής αναγέννησης
που θα ένωνε τους Εβραίους
ανά τον κόσμο,
με πνευματικό κέντρο το Ισραήλ.
Δύο βασικοί στόχοι του ήταν
η αναβίωση της εβραϊκής
γλώσσας και παιδείας.
Αλλά υπήρχαν και άλλα
παρακλάδια του Σιωνισμού
που αναπτύσσονταν τότε.
Σοσιαλιστικά σιωνιστικά κινήματα
με βάση στις μαρξιστικές ιδέες
στόχευαν στην καλλιέργεια της γης,
για να δημιουργήσουν ένα
σοσιαλιστικό κοινωνικό μοντέλο.

Danish: 
for religiøs zionisme
som en bevægelse,
og dets tidlige partnerskab
med politisk zionisme.
Men dette var ikke de eneste
zionistiske ideer under udvikling.
En anden zionistisk bevægelse
begyndte at opstå op i 1888
med cirkulationen af
et essays kaldet
"Lo Zu Haderekh,"
eller "Dette er ikke vejen."
Den fremsatte en hård kritik
af praktisk zionisme,
og blev skrevet af Ahad Ha'am,
grundlæggeren af det, der ville
blive kendt som kultursionisme.
Ahad Ha'am var blevet påvirket
af Pinskers pjece og ideer
og var medlem af Hovevei Zion.
Men han var kritisk over
for gennemførligheden
af den praktiske zionisme
og den massive indvandring,
som det førte til,
Og ikke mindst den store
etablering af en nationalstat.
I stedet foreslog Ahad Ha'am
en gradvise etablering
af en jødisk kulturel renæssance
der ville forene jøder
over hele verden
med dets åndelige centrum i Israel.
To af dets centrale mål ville være
en genindførelse af hebraisk sprog
og jødisk bogstavelighed.
Men der var også
andre stammer af zionisme
der udviklede sig i samme periode.
Socialistiske og zionistiske
bevægelser
inspireret af marxistiske idealer
med det formål at arbejde landet
for at skabe en socialist
fælles samfundsmodel.

iw: 
זה סימן את תחילת
הציונות הדתית כתנועה,
ואת חיבורה המוקדם
עם הציונות המדינית.
אבל אלו לא היו הרעיונות
הציוניים היחידים בתוכנית.
תנועה ציונית נוספת
החלה לפעול בשנת 1888
עם פרסום המאמר בשם
"לא זו הדרך".
המאמר ביקר קשות את הציונות המעשית,
ונכתב על ידי אחד העם,
המייסד של מה שנודע מאוחר יותר
בשם ציונות תרבותית.
אחד העם הושפע מהחוברת
והרעיונות של פינסקר
והיה חבר בחובבי ציון.
אבל הוא ביקר נחרצות
את היתכנות הציונות המעשית
וההגירה ההמונית שהיא צפתה,
וודאי שאת רעיון הקמת מדינת-לאום.
במקום זאת, אחד העם הציע
התחלה הדרגתית
של תחיית התרבות היהודית
שתאחד יהודים מרחבי תבל
ומרכזה הרוחני בארץ ישראל.
שתיים ממטרותיו המרכזיות
יהיו חידוש השפה העברית
וההשכלה היהודית.
אבל היו עוד זרמים בציונות
שהתפתחו באותה תקופה.
תנועת העבודה והציונות הסוציאליסטית
בהשראת עקרונות מרקסיסטים
שמטרתם לעבוד את האדמה
כדי להקים מודל חברתי
סוציאליסטי שיתופי.

Finnish: 
ja sen aikaisen yhteistyön alkua
poliittisen sionismin kanssa.
Nämä eivät olleet ainoita
sionistien ideoita.
Toinen sionistiliike
alkoi ilmetä vuonna 1888,
jolloin levitettiin kirjoitelmaa
"Lo Zu Haderekh,"
eli "Tämä ei ole oikea tapa."
Se kritisoi ankarasti
käytännön sionismia.
Sen kirjoitti Ahad Ha'am,
myöhemmin kulttuurillisena
sionismina
tunnetun liikkeen perustaja.
Ahad Ha'am sai vaikutteita
Pinskerin pamfletista ja ideoista
ja oli Hovevei Zionin jäsen.
Hän kritisoi
käytännön sionismin toimivuutta
ja sen synnyttämää
valtavaa muuttoliikettä,
kuten myös suuren mittakaavan
valtion perustamista.
Sen sijaan Ahad Ha'am ehdotti
vaiheittaista juutalaisen
kulttuurillisen renessanssin
perustamista,
joka yhdistäisi
juutalaiset ympäri maailmaa
ja jonka henkinen keskus olisi
Israelissa.
Kaksi sen päätavoitetta olisi
elvyttää heprean kieli
ja juutalaisten lukutaito.
Samaan aikaan oli kehittymässä
lisää sionismin haaroja.
Sosialistinen ja työväen
sionistiliike,
jotka ottivat vaikutteita marxismista
yrittivät luoda
sosialistista yhteiskuntamallia.

Italian: 
del sionismo religioso come movimento
e la sua prima collaborazione
con il sionismo politico.
Ma non erano le uniche idee
sioniste in via di sviluppo.
Un altro movimento sionista
iniziò a emergere nel 1888
con la diffusione di un saggio intitolato
Lo Zu Haderekh, o Non è questo il modo.
Espose una dura critica
contro lo sionismo pratico
ed fu scritto da Ahad Ha'am,
il fondatore di quello
che sarebbe diventato
lo sionismo culturale.
Ahad Ha'am fu influenzato dall'opuscolo
e dalle idee di Pinsker ed
era un membro di Hovevei Sion.
Ma era critico nei confronti
della fattibilità del sionismo
pratico e dell'immigrazione
di massa che immaginava,
per non parlare
dell'istituzione su larga scala,
di uno stato nazionale.
Invece, Ahad Ha'am propose
l'istituzione graduale
di un rinascimento culturale ebraico che
avrebbe unito gli ebrei in tutto il mondo
con il suo centro spirituale in Israele.
Due dei suoi obiettivi
centrali erano un risveglio
della lingua ebraica e
l'alfabetizzazione ebraica.
Ma c'erano ancora altri
filoni del sionismo
che si stavano sviluppando
nello stesso periodo.
I movimenti sionisti
socialisti e laburisti,
ispirati agli ideali marxisti,
miravano a lavorare la terra
per creare un modello socialista
di società comunitaria.

German: 
des religiösen Zionismus als Bewegung
und seine frühe Partnerschaft
mit dem politischen Zionismus.
Das waren jedoch nicht die einzigen
zionistischen Ideen in der Entwicklung.
Eine weitere zionistische
Bewegung entstand 1888
mit der Veröffentlichung
eines Aufsatzes, genannt
Lo Zu Haderekh oder
"Das ist nicht der Weg".
Es wurde eine scharfe Kritik
am praktischen Zionismus
geäußert, und wurde von
Ahad Ha'am geschrieben,
dem Gründer dessen, was später als
kultureller Zionismus bekannt wurde.
Ahad Ha'am war von Pinskers
Broschüre und seinen Ideen
beeinflusst worden, und er
war Mitglied von Hovevei Zion.
Er kritisierte die Machbarkeit
des praktischen Zionismus
und der massiven Einwanderung,
die man sich dabei vorstellte,
und die Errichtung
eines Nationalstaates in großem Maßstab.
Stattdessen schlug Ahad Ha'am
die schrittweise Einrichtung
einer jüdischen kulturellen
Renaissance vor,
die Juden auf der ganzen Welt mit
ihrem spirituellen Zentrum
Israel vereinen würde.
Zwei seiner zentralen Ziele
waren die Wiederbelebung
der hebräischen Sprache und
der jüdischen Alphabetisierung.
Aber es gab noch andere
Stränge des Zionismus
die sich im gleichen
Zeitraum entwickelt haben.
Sozialistische und zionistische
Arbeiterbewegungen,
inspiriert von marxistischen
Idealen, die darauf abzielten,
das Land zu bestellen,
um ein sozialistisches
Gemeinschaftsmodell der
Gesellschaft zu schaffen.

Russian: 
и его начального взаимодействии
с политическим сионизмом.
Но это были не единственные
получившие развитие
идеи сионизма.
Другое сионистское движение
начало формироваться
в 1888 году
после распространения
сочинения под названием
"Lo Zu Haderekh",
или "Это не способ".
Оно содержало жесткую критику
практического сионизма,
и было написано Ахад-ха-Амом —
основателем того,
что позже станет называться
культурным сионизмом.
На Ахад-ха-Ама оказали влияние
идеи из брошюры Пинскера,
и сам он был членом
Ховевей Сиона.
Но он критиковал обоснованность
практического сионизма
и массивной иммиграции,
которую тот предусматривал,
не говоря уже о
крупномасштабном
образовании национального
государства.
Вместо этого, Ахад-ха-Ам
предлагал постепенное создание
еврейского культурного
возрождения,
которое объединит евреев
со всего мира
с духовным центром в Израиле.
Двумя его главными целями были
возрождение ивритского языка
и еврейской литературы.
Но были еще и другие
разновидности сионизма,
получившие развитие
в то же время.
Сторонники социалистического
и рабочего сионизма под
влиянием идей марксизма
ставили целью
возделывание земли,
чтобы создать социалистическую
коллективную модель общества.

Portuguese: 
do sionismo religioso como um movimento
e sua parceria inicial
com o sionismo político.
Mas estes não foram os únicos
Idéias sionistas em desenvolvimento.
Outro movimento sionista
começou a surgir em 1888
com a circulação de um ensaio chamado
Lo Zu Haderekh ou este não é o caminho.
Ele estabeleceu uma dura crítica
de sionismo prático
e foi escrito por Ahad Ha'Am,
o fundador do que viria a ser conhecido
como sionismo cultural.
Ahad Ha'Am foi influenciado
pelo panfleto de Pinsker
e idéias e foi um
membro de Hovevei Zion.
Mas ele foi crítico do
viabilidade do sionismo prático
e a imigração maciça
que imaginou,
muito menos a grande escala
estabelecimento de um estado-nação.
Em vez disso, Ahad Ha'Am propôs a gradual
estabelecimento de um judeu
renascimento cultural
que uniria judeus em todo o mundo
com o seu centro espiritual em Israel.
Dois de sua central
metas seria um renascimento
da língua hebraica e da alfabetização judaica.
Mas ainda havia
outras cepas do sionismo
desenvolvimento durante o mesmo período.
Movimentos sionistas socialistas e trabalhistas,
inspirado pelos ideais marxistas,
destinada a trabalhar a terra
a fim de criar um socialista
modelo comunal da sociedade.

Hungarian: 
illetve ennek korai
együttműködését
a politikai cionizmussal.
De nem csak ezek a cionista
gondolatok születtek.
Egy másik cionista mozgalom
1888-ban kezdett kialakulni,
egy "Lo Zu Haderekh",
vagyis "Nem ez
az út" című
tanulmány megjelenésével.
A gyakorlati cionizmus
erős kritikáját kínálta
és Ahad Ha’am, a később kulturális
cionizmusnak nevezett mozgalom
alapítója által íródott.
Ahad Ha’amra Pinsker kiadványa
és gondolatai hatottak,
de a Hovevei Zionnak is tagja volt.
Ugyanakkor kritikus szemmel
tekintett a gyakorlati cionizmusra és
a mozgalom által elképzelt
tömeges emigrációra,
hát még a nemzetállam
nagyszabású megteremtésére.
Helyette Ahad Ha’am egy zsidó
kulturális reneszánsz fokozatos
megteremtését kínálta,
mely a világ minden tájáról
egyesíteni a zsidókat
izraeli spirituális központjukkal.
Két központi célja a héber nyelv
és a zsidó írásbeliség
felélesztése lenne.
Voltak azonban
a cionizmusnak más irányzatai is,
melyek ezen időszak alatt
alakultak ki.
A szocialista
és munkáspárti cionista
mozgalmakat Marx gondolatai
ihlették és a földművelést
szorgalmazták a kommunális,
szocialista társadalom
megteremtésének érdekében.

Czech: 
náboženského sionismu jako hnutí
a je to rané partnerství
s politickým sionismem.
Ale nebyly to jediné
sionistické myšlenky ve vývoji.
Další sionistické hnutí se
začalo objevovat v roce 1888
s oběhem eseje zvané
Lo Zu Haderekh, nebo toto není cesta.
Vyložilo tvrdou kritiku
praktického sionismu
a byl napsán Ahadem Ha'amem,
zakladatel toho, co by se stalo
známý jako kulturní sionismus.
Ahad Ha'am byl ovlivněn
Pinskerovým pamfletem
a nápady a byl členem Hovevei Sion.
Ale byl kritický vůči proveditelnosti
praktického sionismu a
masivního přistěhovalectví
že to předpokládalo,
natož rozsáhlé zařízení,
národního státu.
Místo toho Ahad Ha'am
navrhl postupné zřízení
židovské kulturní renesance, že
by sjednotil Židy po celém světě
je to duchovní centrum v Izraeli.
Dva z jeho hlavních cílů by byly
oživení hebrejského jazyka
a židovské gramotnosti.
Ale existovaly ještě další prvky sionismu
ve stejném období.
Socialistická a dělnická
sionistická hnutí,
inspirovaný marxistickými ideály,
zaměřenými na obdělávání půdy
za účelem vytvoření socialistického
komunálního modelu společnosti.

English: 
of Religious Zionism as a movement
and its early partnership
with political Zionism.
But these weren't the only
Zionist ideas in development.
Another Zionist Movement
began to emerge in 1888
with the circulation of an essay called
Lo Zu Haderekh or This is Not the Way.
It laid out a harsh critique
of practical Zionism
and was written by Ahad Ha'Am,
the founder of what would come to be known
as cultural Zionism.
Ahad Ha'Am had been influenced
by Pinsker's pamphlet
and ideas and was a
member of Hovevei Zion.
But he was critical of the
feasibility of practical Zionism
and the massive immigration
that it envisioned,
let alone the large scale
establishment of a nation-state.
Instead, Ahad Ha'Am proposed the gradual
establishment of a Jewish
cultural renaissance
that would unite Jews across the world
with its spiritual center in Israel.
Two of its central
goals would be a revival
of Hebrew language and Jewish literacy.
But there were yet
other strains of Zionism
developing during the same period.
Socialist and labor Zionist movements,
inspired by Marxist ideals,
aimed to work the land
in order to create a socialist
communal model of society.

Spanish: 
marcó el comienzo del sionismo
religioso como movimiento
y su asociación
con el sionismo político.
Pero no fueron las únicas
ideas sionistas en desarrollo.
Otro movimiento sionista
comenzó a surgir en 1888
con la circulación
de un ensayo llamado
"Lo Zu Haderekh",
o "Este no es el camino".
Planteó una dura crítica
del sionismo práctico
y fue escrito por Ahad Ha'am,
el fundador de lo que se conocería
como sionismo cultural.
Ahad Ha'am recibió influencias
del folleto y las ideas de Pinsker
y fue miembro de Hovevei Zion.
Pero era crítico con la viabilidad
del sionismo práctico
y la inmigración masiva
que imaginaba,
por no hablar de la fundación
a gran escala de un estado-nación.
En cambio, Ahad Ha'am propuso
el establecimiento gradual
de un renacimiento cultural judío
que uniría a los judíos
de todo el mundo
con su centro espiritual en Israel.
Dos de sus objetivos centrales
eran el renacimiento
de la lengua hebrea
y la alfabetización.
Pero había otras cepas
del sionismo
en desarrollo durante ese período.
Movimientos sionistas socialistas
y obreros inspirados
por el marxismo
con el fin de trabajar la tierra,
para crear un modelo de sociedad
socialista y comunitario.

Bulgarian: 
на религиозния ционизъм
като движение
и ранното му партньорство
с политическия ционизъм.
Но това не са единствените
ционистки идеи в развитие.
През 1888 г. възниква
друго ционистко движение
с разпространението
на есе, наречено
"Ло цу хадерех"
или "Това не е пътят".
То съдържа остра критика
на практическия ционизъм
и е написано от Ахад ха-Ам,
основателят на движението,
станало известно
като културен ционизъм.
Ахад ха-Ам е повлиян
от памфлета и идеите на Пинскер
и е член на "Ховевей Цион".
Но той е скептичен към
осъществимостта
на практическия ционизъм
и масовата имиграция,
която предвижда,
камо ли пък за мащабно
създаване
на национална държава.
Вместо това Ахад ха-Ам
предлага постепенното развитие
на еврейски културен ренесанс,
който ще обедини евреите
по света,
намирайки духовен център
в Израел.
Две от основните му цели
са възраждането на еврейския
език и еврейската грамотност.
Но през същия период
се развиват
и други разновидности
на ционизма.
Социалистически
и трудови движения,
вдъхновени
от марксистките идеали,
които имат за цел
обработването на земята,
за да се създаде социалистически
комунален обществен модел.

Finnish: 
Lopulta nämä toimet johtaisivat
aikaiseen kibbutsiliikkeeseen.
Miten nämä eri liikkeet
sitten lopulta yhdistyivät?
Tässä juutalaisitävaltalainen
journalisti
Theodor Herzl vihdoin astuu
kuvioihin.
Vain viisi vuotta
Pinskerin kuoleman jälkeen
Herzl julkaisi kirjansa
"Der Judenstaat,"
eli "Juutalainen valtio"
vuonna 1896.
Tämä muutti kaiken.
Ei pelkästään Herzlin
uusien ideoiden takia –
ne olivat hyvin samankaltaisia
kuin Pinskerin –
vaan pikemminkin
täydellisen ajoituksen takia.
Kehittyviä sionismiliikkeitä
oli niin paljon,
että kaikki oli valmista
Herzlin visioita varten.
Kun Herzl kutsui koolle
ensimmäisen sionistikongressin,
Pinskerin Hovevei Zion
yhdistyi Herzlin uuteen
sionistijärjestöön.
Kaikki eivät hyväksyneet tätä.
Kuten aiemminkin, Ahad Ha'am
vastusti uutta
"länsimaista sionismia".
Hänestä Herzlin sionismista
puuttui kokonaan juutalaisuus
ja se hylkäsi heprean kielen
ja juutalaisen kulttuurin
suosien ennemmin
täysin länsimaalaista valtiota.
Hän piti Herzlin visiota
massamaahanmuutosta
ja kansallisvaltiosta toiveajatteluna.

English: 
In time these efforts
would eventually lead
to the early Kibbutz Movement.
But then how did all of
these different movements
eventually come together?
Well, this is where a
Jewish Austrian journalist
named Theodor Herzl finally comes in.
Just five years after Pinsker's death,
Herzl published his book, Der Judenstaat
or The Jewish State in 1896.
This changed everything.
Not necessarily because
Herzl's ideas were so new.
In fact, they were very
similar to Pinsker's.
But mainly because the
timing was so perfect.
There had been so many
Zionist developments
that the stage was now
set for Herzl's vision.
And so when Herzl convened
the First Zionist Congress,
Pinsker's Hovevei Zion was absorbed into
Herzl's new Zionist organization.
But disagreements remained.
Ahad Ha'Am, as before, opposed what he now
referred to as westernized Zionism.
He saw Herzl's Zionism
as devoid of Judaism
and as an abandonment of Hebrew language
and Jewish culture in preference of
a purely westernized state.
He considered Herzl's
vision of mass immigration
and a nation-state to be wishful thinking.

Danish: 
Med tiden, ville disse
bestræbelser til sidst føre
til den tidlige kibbutzbevægelse.
Men hvordan kom så alle
disse forskellige bevægelser
i sidste ende sammen?
Men det er her en
jødisk-østrigsk journalist
ved navn Theodor Herzl
endelig kommer ind.
Bare fem år efter Pinskers død,
udgav Herzl sin bog,
"Der Judenstaat"
eller "Den jødiske stat" i 1896.
Dette ændrede alt,
ikke nødvendigvis fordi
Herzls ideer var så nye –-
faktisk lignede
de meget Pinskers –-
men hovedsagelig fordi
timingen var så perfekt.
Der havde været så mange
zionistiske udviklinger
at scenen nu var klar
til Herzls syn.
Og da så Herzl indkaldte til
den første zionistiske kongres,
blev Pinsker's Hovevei Zion
optaget i Herzls nye
zionistiske organisation.
Men der var uenigheder.
Ahad Ha'am, som før,
modsatte sig det som han nu
omtaler "westerniseret zionisme."
Han så Herzls zionisme
som blottet for jødedommen
og som en opgivelse af hebraisk
sprog og jødisk kultur
fortrækker en helt vestlig stat.
Han anså Herzls syn
om masseindvandring
og en nationalstat
til at være ønsketænkning.
Han modsatte sig også
den zionistiske

Hungarian: 
Idővel ezek a törekvések
a korai kibuc-mozgalom
kialakulásához vezettek.
De hogyan állt végül össze
ez a sok különféle mozgalom?
Nos, itt lép végül
színre Herzl Tivadar, a zsidó
származású osztrák újságíró.
Pinsker halála után
mindössze öt évvel,
1896-ban, Herzl könyvet adott ki
"Der Judenstaat,"
vagyis "A zsidó állam" címmel.
Ez mindent megváltoztatott,
de nem is feltétlenül Herzl
gondolatainak újszerűsége miatt --
ezek igazából nagyon
hasonlítottak Pinsker elméleteire --
hanem főleg inkább
a tökéletes időzítés miatt.
Olyan sok cionista
törekvés volt már,
hogy minden készen állt Herzl
látomásának megvalósításához.
Így, mikor Herzl összehívta
az első cionista kongresszust,
Pinsker Hovevei Zion mozgalma
beépült Herzl új cionista
szervezetébe.
A viták azonban megmaradtak.
Mint korábban, Ahad Ha’am
továbbra is ellenezte, amit ekkorra
"nyugatias cionizmusnak" nevezett.
Herzl cionizmusában
a judaizmus hiányát
és a héber nyelv és zsidó kultúra
egy pusztán nyugati állam
érdekében való elhagyását látta.
Herzl tömeges emigrációról és
nemzetállamról való elképzelését
vágyálomnak látta.

Bulgarian: 
Тези начинания
в крайна сметка ще доведат
до изграждането
на първите кибуци.
Но как в крайна сметка
се обединяват
всички тези различни движения?
Тук на сцената се появява
австрийският евреин журналист
Теодор Херцел.
Само пет години
след смъртта на Пинскер,
Херцел публикува книгата си
"Der Judenstaat"
или "Еврейската държава"
през 1896 г.
Това променя всичко,
но не непременно защото
идеите на Херцел са новаторски -
всъщност те са доста
сходни с тези на Пинскер,
а главно защото се появяват
в подходящия момент.
Вече има толкова много
ционистки разработки,
че сцената е подготвена
за визията на Херцел.
И така, когато Херцел свиква
Първия ционистки конгрес,
"Ховевей Цион" на Пинскер
се влива в новата ционистка
организация на Херцел.
Но разногласията си остават.
Както и преди, Ахад ха-Ам
се противопоставя на това, което
сега нарича "Западен ционизъм".
Той смята, че в ционизма
на Херцел юдаизмът не присъства
и че еврейският език и култура
се загърбват
в полза на държава
от чисто западен тип.
Той смята, че визията на Херцел
за масова имиграция
и национална държава
е само пожелателно мислене.
Възразява и че Ционисткото
движение пренебрегва

Russian: 
Со временем, эти попытки
в конечном итоге приведут
к созданию первых кибуцев.
И все же, как все
эти разные движения
в конце концов объединились?
Как раз здесь и появляется
еврейско-австрийский журналист
по имени Теодор Герцль.
Всего через пять лет после
смерти Пинскера, в 1896 году,
Герцль публикует свою книгу
"Der Judenstaat",
или "Еврейское государство".
Это все изменило,
и необязательно потому что
идеи Герцля были новые —
на самом деле, они очень
походили на идеи Пинскера —
но главным образом, потому что
время было идеальное.
К тому моменту существовало уже
много сионистских движений,
которые подготовили почву
для видения Герцля.
Поэтому, когда Герцль созвал
Первый сионистский конгресс,
Ховевей Сион Пинскера
влился в новую сионистскую
организацию Герцля.
Но разногласия оставались.
Ахад-ха-Ам, как и раньше,
противостоял тому,
что он называл
"Европеизированный сионизм".
Он считал, что сионизм Герцля
был лишен иудаизма и
рассматривал его как отказ
от иврита и еврейской культуры
в пользу чисто
европеизированного государства.
Он считал идеи Герцля
о массовой иммиграции
и создании
национального государства
принятием желаемого за
действительное.
Он также возражал против идеи

Modern Greek (1453-): 
Με τον καιρό,
αυτές οι ενέργειες οδήγησαν
στο κίνημα των κιμπούτς.
Αλλά πώς αυτά τα διαφορετικά
κινήματα συνενώθηκαν;
Ο Εβραιο-Αυστραλός
δημοσιογράφος
Τέοντορ Χερτσλ εμφανίζεται τότε.
Πέντε χρόνια
μετά τον θάνατο του Πίσνκερ,
ο Χερτσλ εκδίδει το βιβλίο του,
"Der Judenstaat"
ή "Το Εβραϊκό Κράτος" το 1896.
Αυτό άλλαξε τα πάντα,
όχι επειδή οι ιδέες του Χερτσλ
ήταν καινοτόμες...
μάλιστα, ήταν παρόμοιες
με του Πίνσκερ...
αλλά επειδή η χρονική συγκυρία
ήταν κατάλληλη.
Υπήρχαν τόσα Σιωνιστικά κινήματα
που συνέβαλαν
στο όραμα του Χερτσλ.
Όταν ο Χερτσλ συγκάλεσε
το πρώτο Σιωνιστικό Συνέδριο,
το Χοβεβέι Ζιόν του Πίνσκερ
απορροφήθηκε
από τον νέο Σιωνιστικό οργανισμό.
Αλλά οι διαφωνίες παρέμειναν.
Και ο Χαάμ, όπως και πριν,
εναντιώθηκε στον αποκαλούμενο
"Δυτικό Σιωνισμό".
Είδε τον Σιωνισμό του Χερτσλ
ως απόκλιση του Ιουδαϊσμού
και εγκατάλειψη της εβραϊκής
γλώσσας και κουλτούρας
προς χάρη
ενός αμιγώς δυτικού κράτους.
Θεώρησε το όραμα του Χερτσλ
για μαζική μετανάστευση
και έθνος-κράτος ως ευσεβή πόθο.

German: 
Mit der Zeit führten diese
Bemühungen schließlich
zur frühen Kibbuzbewegung.
Wie kamen aber diese verschiedenen
Bewegungen schließlich zusammen?
Nun, hier kommt ein jüdischer
österreichischer Journalist
namens Theodor Herzl ins Spiel.
Nur fünf Jahre nach Pinskers Tod
veröffentlichte Herzl im Jahr 1896
sein Buch "Der Judenstaat".
Das hat alles verändert.
Nicht unbedingt, weil
Herzls Ideen so neu waren,
eigentlich waren sie
Pinskers Ideen sehr ähnlich,
aber hauptsächlich, weil
das Timing so perfekt war.
Es hatte so viele zionistische
Entwicklungen gegeben,
dass nun die Bühne für
Herzls Vision bereitet war.
Und so, als Herzl den ersten
zionistischen Kongress
einberief, wurde Pinskers Hovevei Zion in
Herzls neue zionistische
Organisation absorbiert.
Aber es gab weiterhin
Meinungsverschiedenheiten.
Ahad Ha'am widersetzte sich
nach wie vor dem, was er
jetzt als verwestlichten
Zionismus bezeichnete.
Er sah Herzls Zionismus
als frei vom Judentum,
und als Abkehr von der hebräischen Sprache
und jüdischen Kultur, wobei man einen rein
verwestlichten Staat bevorzugte.
Er betrachtete Herzls Vision
der Masseneinwanderung
und eines Nationalstaates
als Wunschdenken.
Er lehnte es auch ab, dass
die zionistische Bewegung

Italian: 
Col tempo questi sforzi avrebbero portato
al movimento del Kibbutz.
Ma allora come hanno fatto a riunirsi
tutti questi diversi movimenti?
È qui che subentra un
giornalista ebreo austriaco
di nome Theodor Herzl.
Appena cinque anni dopo
la morte di Pinsker,
Herzl pubblicò il suo
libro Der Judenstaat,
o Lo Stato Ebraico nel 1896.
Ciò cambiò tutto.
Non per forza perché le idee
di Herzl erano così nuove,
in realtà erano molto
simili a quelle di Pinsker,
ma principalmente perché
il momento era perfetto.
Ci furono così tanti sviluppi sionisti
che il palcoscenico era ora
pronto per la visione di Herzl.
E così, quando Herzl convocò
il primo congresso sionista,
Hovevei Zion di Pinsker fu integrato
nella nuova organizzazione
sionista di Herzl.
Ma i disaccordi rimasero.
Ahad Ha'am, come prima, si oppose a quello
che ora chiamava sionismo
occidentalizzato.
Vide il sionismo di
Herzl privo di ebraismo
e un abbandono della lingua
e della cultura ebraiche a favore di
uno stato puramente occidentalizzato.
Considerava la visione di Herzl
sull'immigrazione di massa
e uno stato nazionale una pia illusione.
Era anche contro il rinnego
generale da parte del

Spanish: 
Con el tiempo,
estos esfuerzos llevarían
al movimiento de los kibutz.
Pero ¿por qué
todos estos movimientos
se juntan al final?
Aquí es donde
un periodista judío-austriaco
llamado Teodoro Herzl
por fin llega.
Cinco años
después de la muerte de Pinsker,
Herzl publicó su libro,
"Der Judenstaat"
o "El estado judío", en 1896.
Esto lo cambió todo,
no porque las ideas de Herzl
fueran nuevas.
De hecho, eran similares
a las de Pinsker,
pero porque el momento
era perfecto.
Hubo tantos desarrollos sionistas
que el escenario estaba listo
para la visión de Herzl.
Y así, cuando Herzl reunió
el primer congreso sionista,
Hovevei Zion de Pinsker
se sumergió
en la nueva organización sionista.
Pero persistieron los desacuerdos.
Ahad Ha'am, como antes,
se opuso a lo que ahora se llamaba
"sionismo occidentalizado".
Vio el sionismo de Herzl
desprovisto de judaísmo
y como abandono de
la lengua hebrea y la cultura judía
en favor de un estado
puramente occidentalizado.
Consideraba que la visión de Herzl
de inmigración masiva
y una nación-estado era un deseo.

Portuguese: 
Com o tempo esses esforços
acabaria por levar
ao início do movimento do Kibutz.
Mas então como é que todos
esses movimentos diferentes
eventualmente se juntam?
Bem, isto é onde um
Jornalista austríaco judeu
chamado Theodor Herzl finalmente chega.
Apenas cinco anos após a morte de Pinsker,
Herzl publicou seu livro, Der Judenstaat
ou O Estado Judeu em 1896.
Isso mudou tudo.
Não necessariamente porque
As ideias de Herzl eram tão novas.
Na verdade, eles eram muito
semelhante ao Pinsker.
Mas principalmente porque o
o timing foi tão perfeito.
Houve tantos
Desenvolvimentos sionistas
que o palco estava agora
definido para a visão de Herzl.
E assim quando Herzl se reuniu
o primeiro Congresso Sionista,
O Hovevei Zion de Pinsker foi absorvido
Nova organização sionista de Herzl.
Mas as discordâncias permaneceram.
Ahad Ha'Am, como antes, se opôs ao que ele agora
referido como sionismo ocidentalizado.
Ele viu o sionismo de Herzl
como desprovido de judaísmo
e como um abandono da língua hebraica
e cultura judaica na preferência de
um estado puramente ocidentalizado.
Ele considerou Herzl
visão de imigração em massa
e um estado-nação a ser um pensamento positivo.

Czech: 
Časem by toto úsilí nakonec vedlo
do raného hnutí Kibbutz.
Ale jak to všechno udělal
různé pohyby nakonec se spojí?
Tak tady je židovský rakouský novinář
Konečně se objeví Theodor Herzl.
Pouhých pět let po Pinskerově smrti
Herzl vydal knihu Der Judenstaat,
nebo Židovský stát v roce 1896.
To všechno změnilo.
Ne nutně proto, že Herzlovy
nápady byly tak nové,
ve skutečnosti byli
velmi podobní Pinskerovi,
ale hlavně proto, že
načasování bylo tak dokonalé.
Bylo toho tolik sionistického vývoje
že jeviště bylo připraveno
pro Herzlovu vizi.
A tak, když Herzl svolal
první sionistický kongres
Pinskerův Hovevei Sion byl pohlcen
Herzlova nová sionistická organizace.
Ale neshody zůstaly.
Ahad Ha'am, stejně jako
dříve, proti tomu, co proti
nyní označovaný jako
westernizovaný sionismus.
Viděl Herzlův sionismus
jako prostý judaismu,
a jako opuštění hebrejského jazyka
a přednostně židovská kultura
čistě westernizovaného státu.
Uvažoval o Herzlově vizi
hromadného přistěhovalectví
a národní stát, který má být zbožné přání.
Také protestoval proti sionistickému hnutí

iw: 
במשך הזמן מאמצים אלו יביאו
לתחילת התנועה הקיבוצית.
אז איך כל התנועות השונות האלו
התאחדו בסופו של דבר?
ובכן כאן עיתונאי יהודי-אוסטרי
בשם בנימין זאב הרצל נכנס לתמונה
רק חמש שנים אחרי מותו של פינסקר,
הרצל פרסם את ספרו,
"מדינת היהודים", בשנת 1896.
זה שינה את הכול,
לא בהכרח משום שרעיונותיו
של הרצל היו כה חדשים –
למעשה, הם היו דומים מאוד
לאלו של פינסקר –
אלא בעיקר משום שהתזמון היה מושלם.
קרו כל כך הרבה התפתחויות ציוניות
שהקרקע הייתה מוכנה כעת
לחזון של הרצל.
וכך קרה, כשהרצל כינס
את הקונגרס היהודי הראשון,
חובבי הציון של פינסקר
נטמעו בתנועה הציונית החדשה של הרצל.
אבל חילוקי הדעות נשארו בעינם.
אחד העם, כבעבר,
התנגד למה שהוא קרא "ציונות מערבית".
הוא ראה בציונות של הרצל כחסרת יהדות
וכזניחת השפה העברית והתרבות היהודית
לטובת מדינה מערבית לחלוטין.
הוא חשב שחזונו של הרצל
להגירה המונית ומדינת-לאום
הוא תקוות שווא.

Hungarian: 
Kifogásolta azt is, hogy a cionista
mozgalom általában véve
megfeledkezett a már ott élő
arab népességről.
Herzl 1904-ben halt meg,
így már nem élhette meg
a legnagyobb lépést, melyet
elképzelése felé tettek,
13 évvel később, mikor
1917-ben kiadták
a Balfour-nyilatkozatot.
Ez a brit kormány nyilatkozata volt,
melyben támogatták
egy nemzeti otthon létrehozását
a zsidó nép számára
Palesztina területén.
A cionista vezető,
Dr. Chaim Weizmann több mint egy
évtizedes küzdelmes
munkájába került.
Weizmann mentora,
maga Ahad Ha’am,
tanácsokkal látta el
a Balfour-tárgyalások során.
Végül Ahad Ha’am kulturális
cionizmusa
összeolvadt
Herzl Politikai cionizmusával,
miután egyértelművé vált, hogy a
zsidó állam létrehozása nem csak,
hogy kivitelezhető, de már jelentős
emigráns populáció és zsidó
kultúra virágzott a vidéken.
Szóval a cionizmust egyetlen
gondolat határozza meg,
vagy mindenkinek mást jelent?
Nem számít,
hogy az ember a cionizmus
politikai, vallási,
kulturális, szociális vagy más
formáját követi-e,
a zsidó nép egyedi sikere,
melyet Izrael
államának megteremtésével ért el,
hogy megmutatta, az önrendelkezés
a cionizmus nem csak egy
formáját teljesíti ki, de

Modern Greek (1453-): 
Εναντιώθηκε και στη γενική
απόρριψη από το Σιωνιστικό κίνημα
του αραβικού πληθυσμού
που ζούσε ήδη στην περιοχή.
Ο Χερτσλ πέθανε το 1904
και δεν πρόλαβε
τις πιο σημαντικές εξελίξεις
ως προς το όραμά του,
που συνέβησαν 13 χρόνια μετά,
όταν εκδόθηκε
η Διακήρυξη Μπαλφούρ το 1917.
Ήταν διακήρυξη
της βρετανικής κυβέρνησης
που υποστήριζε
την εγκαθίδρυση στην Παλαιστίνη
ενός κράτους για τους Εβραίους.
Ήταν αποτέλεσμα
σκληρών προσπαθειών δεκαετιών
από τον Σιωνιστή ηγέτη
Δρ. Χάιμ Βάιτσμαν.
Ο μέντορας του Βάιτσμαν,
Αχάντ Χαάμ,
τον συμβούλευε κατά τη διάρκεια
των διαπραγματεύσεων.
Τελικά,
ο πολιτισμικός Σιωνισμός του Χαάμ
ενώθηκε με τον πολιτικό Σιωνισμό
του Χερτσλ,
όταν έγινε αντιληπτό
ότι η σύσταση κράτους ήταν εφικτή
και ότι πολλοί μετανάστες
και η εβραϊκή κουλτούρα
άνθιζαν ήδη στην περιοχή.
Υπάρχει μία ιδέα
που διέπει τον Σιωνισμό
ή είναι ο Σιωνισμός
ίδιος για όλους;
Σε όποιον Σιωνισμό
κι αν πιστεύει κανείς,
στον πολιτικό, θρησκευτικό,
πολιτισμικό, σοσιαλιστικό ή άλλον,
οι μοναδικές εξελίξεις
για τον εβραϊκό λαό,
που συνέβησαν με την ίδρυση
του Κράτους του Ισραήλ,
δείχνουν πώς η αυτοδιάθεση
πραγματώνει όχι μόνο
μια έκφραση του Σιωνισμού,

Italian: 
movimento sionista nei confronti
della popolazione araba
che già viveva nella terra.
Herzl morì nel 1904 e
non fu quindi testimone
dello sviluppo più significativo
verso la sua visione,
che avvenne 13 anni dopo, quando fu emessa
la Dichiarazione Balfour nel 1917.
Questa era una dichiarazione
del governo britannico
che sosteneva l'istituzione in Palestina
di una dimora nazionale
per il popolo ebraico.
Fu il risultato faticosamente
conseguito di oltre un
decennio di sforzi da
parte del leader sionista,
il dottor Chaim Weizmann.
Il mentore di Weizmann,
nientemeno che Ahad Ha'am,
lo consigliò durante i negoziati Balfour.
Infine, il sionismo
culturale di Ahad Ha'am
si fuse con il sionismo politico di Herzl
una volta che fu chiaro che
non solo uno stato ebraico
era possibile, ma che una
vasta popolazione immigrata
e che la cultura ebraica stavano
già fiorendo nella terra.
Pensiamo che ci sia una sola
idea che definisce il sionismo?
O il sionismo è uguale per tutti?
Qualunque forma abbia il
sionismo, sia esso politico,
religioso, culturale, sociale o altro,
i progressi unici per il popolo ebraico
risultati dallo stato di Israele
dimostrano come
l'autodeterminazione soddisfi
non solo una singola
espressione del sionismo,

German: 
die arabischen Bevölkerung, die bereits
im Land lebte, dessen verwies.
Herzl starb 1904 und
er war kein Zeuge mehr
der bedeutendsten Entwicklung
in Richtung seiner Vision,
die 13 Jahre später passierte, als die
Balfour-Erklärung 1917
veröffentlicht wurde.
Es handelte sich um eine Erklärung
der britischen Regierung,
die die Errichtung einer
nationalen Heimstätte
für das jüdische Volk in
Palästina befürwortete.
Es war ein hart errungenes
Ergebnis von mehr als einem
Jahrzehnt der Bemühungen durch
den zionistischen Führer
Dr. Chaim Weizmann.
Weizmanns Mentor, kein
anderer als Ahad Ha'am,
beriet ihn während der
Balfour-Verhandlungen.
Letztendlich verschmolz Ahad
Ha'ams kultureller Zionismus
mit Herzls politischem
Zionismus, als klar wurde,
dass ein jüdischer Staat
nicht nur machbar war,
sondern dass eine große
Einwandererbevölkerung
und die jüdische Kultur
bereits im Land blühten.
Glauben wir also, dass es
nur eine Strömung gibt,
die den Zionismus definiert?
Oder dass der Zionismus
für alle gleich ist?
In welche Richtung man auch
beim Zionismus gehen mag,
sei es politisch, religiös,
kulturell oder sozial,
die einzigartigen Fortschritte
für das jüdische Volk,
die mit dem Staat Israel gekommen sind,
zeigen, wie die Selbstbestimmung nicht nur
einen einzigen Ausdruck
des Zionismus erfüllt,

Danish: 
bevægelses generelle bortsendelse
af den arabiske befolkning,
der allerede bor i landet.
Herzl døde i 1904,
og var derfor ikke vidne til
den mest betydningsfulde udvikling
mod hans vision,
der kom 13 år senere
da Balfour-erklæringen
blev udstedt i 1917.
Dette var en erklæring
fra den britiske regering
der støttede
etableringen i Palæstina
som et nationalt hjem
for det jødiske folk.
Det var et hårdt vundet resultat
af mere end et årti med indsats
fra den zionistiske leder
Dr. Chaim Weizmann.
Weizmanns mentor,
ingen ringere end Ahad Ha'am,
rådede ham under
Balfour-forhandlingerne.
I sidste ende fusionerede
Ahad Ha'ams kulturelle zionisme
kulturelle zionisme
med Herzls politiske zionisme,
da det først var klart, at ikke kun
en jødisk stat var gennemførlig,
men at en stor
indvandrerbefolkning
og jødisk kultur allerede
blomstrede i landet.
Så tror vi at der kun er en idé,
der definerer zionisme
eller at zionisme
er det samme for alle?
Uanset ens opfattelse af zionisme,
hvad enten det er politisk,
religiøst, kulturelt,
socialt eller andet,
det unikke fremskridt
for det jødiske folk
der er kommet med staten Israel
demonstrere hvordan
selvbestemmelse
opfylder ikke blot
et enkelt udtryk for zionisme,

Russian: 
сионистского движения
об устранении
арабского населения, уже
проживающего на этой земле.
Герцль умер в 1904 году,
поэтому ему не довелось увидеть
самое значительное событие
в направлении его мечты,
которое произошло 13 лет спустя,
когда в 1917 г. была принята
декларация Бальфура.
Это было заявление
британского правительства о том,
что они поддерживали
создание в Палестине
национального очага
еврейского народа.
Это был с трудом
завоеванный результат
более чем десяти лет попыток
сионистского лидера
доктора Хейма Вейцмана.
Ментор Вейцмана —
никто иной как Ахад-ха-Ам —
был его советником в ходе
бальфурских переговоров.
В конце концов,
культурный сионизм Ахад-ха-Ама
объединился с политическим
сионизмом Герцля,
когда стало ясно, что еврейское
государство не только возможно,
но что большие группы
иммигрантов и еврейская культура
уже процветают в регионе.
Так что, думаем ли мы,
что есть только одна идея,
определяющая сионизм,
или что сионизм одинаков
для каждого?
Каким бы оттенком
не обладал сионизм:
политическим, религиозным,
культурным,
социальным или другим,
уникальные успехи
еврейского народа,
которые пришли с образованием
государства Израиль,
показывают,
как самоопределение
наполняет не просто одно
из выражений сионизма,

iw: 
הוא גם התנגד לביטול הבוטה של התנועה
של האוכלוסייה הערבית
שכבר קיימת בארץ.
הרצל נפטר בשנת 1904, כך שלא ראה
את ההתפתחות המשמעותית
ביותר לטובת חזונו,
שהגיעה 13 שנים מאוחר יותר
כשהצהרת בלפור פורסמה בשנת 1917.
זאת הייתה הצהרה של ממשלת בריטניה
שתומכת בהקמה בפלשתינה
של מדינה יהודית לאומית לעם היהודי.
זאת הייתה תוצאה קשה להשגה
של מאמצים של יותר מעשור
על ידי מנהיג הציונות ד"ר חיים ווייצמן.
מורו הרוחני של ווייצמן,
לא אחר מאשר אחד העם,
ייעץ לו במהלך דיוני הצהרת בלפור.
בסופו של דבר,
הציונות התרבותית של אחד העם
התמזגה עם הציונות המדינית של הרצל,
ברגע שהתברר שמדינה יהודית
הוא לא רק רעיון בר ביצוע,
אלא שאוכלוסיית מהגרים גדולה
ותרבות יהודית
כבר משגשגים בארץ.
אז, האם אנחנו חושבים שיש
רק רעיון אחד שמגדיר ציונות?
או שהציונות היא אותו הדבר לכולם?
יהא סוג הציונות אשר יהא,
בין אם מדיני, דתי,
תרבותי, חברתי או אחר,
ההתפתחויות הייחודיות של העם היהודי
שקרו עם הקמת מדינת ישראל
מראות כיצד הגדרה עצמית
מגשימה לא רק היבט אחד של הציונות,

Finnish: 
Hän myös vastusti sionistiliikkeen
yleistä välinpitämättömyyttä
arabikansasta,
joka jo asui maa-alueella.
Herzl kuoli 1904,
joten hän ei päässyt todistamaan
suurinta kehitystä kohti visiotaan,
joka tapahtui 13 vuoden kuluttua,
kun Balfourin julistus
tehtiin vuonna 1917.
Tämä oli brittien hallituksen
julistus, joka tuki juutalaisten
kodin perustamista Palestiinaan.
Se oli kovalla työllä
kymmenen vuoden uurastuksella
saatu tri Chaim Weizmannin
saavutus.
Weizmannin mentori,
itse Ahad Ha'am,
toimi hänen neuvonantajanaan
Balfourin neuvotteluissa.
Lopulta Ahad Ha'amin
kulttuurillinen sionismi
yhdistyi Herzlin poliittiseen
sionismiin,
kun oli selvää, että juutalainen
valtio oli mahdollinen
ja että suuri määrä juutalaisia
asui jo maa-alueella.
Onko siis olemassa vain yksi
sionismin määrittävä ajatus
tai onko sionismi sama
asia kaikille?
Pitipä mistä sionismin
haarasta tahansa,
poliittisesta, uskonnollisesta,
kulttuurillisesta tai muusta,
juutalaisten Israelin myötä
kokemat edistysaskeleet
kuvastavat, kuinka
itsemääräämisoikeus
ei ole vain yhdenlaista sionismia,

Portuguese: 
Ele também se opôs ao sionista
Demissão geral do movimento
da população árabe
já morando na terra.
Herzl morreu em 1904 e
então ele não testemunhou
o mais significativo
desenvolvimento em direção a sua visão,
que veio 13 anos depois
quando a Declaração Balfour
foi emitido em 1917.
Esta foi uma declaração de
o governo britânico
que apoiou o
estabelecimento na Palestina
de uma casa nacional para o povo judeu.
Foi um resultado difícil de mais do que
uma década de esforço do sionista
líder, Dr. Chaim Weizmann.
Mentor de Weizmann, nenhum
além de Ahad Ha'Am,
aconselhou-o durante o
Negociações Balfour.
Em última análise, o sionismo cultural de Ahad Ha'Am
fundiu-se com o sionismo político de Herzl.
Uma vez que ficou claro que não
só era um estado judeu
viável, mas que um grande
população imigrante
e cultural judaica eram
já florescendo na terra.
Então achamos que há apenas uma ideia
que define o sionismo ou que o sionismo
é o mesmo para todos?
Qualquer que seja o sabor do sionismo,
seja político, religioso,
cultural, social ou outro,
os avanços exclusivos
para o povo judeu
que vieram com o estado de Israel,
demonstrar como
autodeterminação cumpre
não apenas uma única expressão do sionismo

Czech: 
celkové propuštění arabské populace již
žijící v zemi.
Herzl zemřel v roce
1904, a tak nebyl svědkem
nejvýznamnější vývoj směrem k jeho vizi,
který přišel o 13 let později, když
Balfourova deklarace
byla vydána v roce 1917.
To bylo prohlášení britské vlády
to podpořilo založení v Palestině
národního domova pro židovský lid.
Byl to těžce vyhraný výsledek více než a
desetiletí úsilí vůdce
sionisty, Dr. Chaima Weizmanna.
Weizmannova mentorka,
nikdo jiný než Ahad Ha'am,
radil mu během jednání o Balfourovi.
Nakonec, Ahad Ha'amův kulturní sionismus
spojil se s Herzlovým politickým sionismem
jednou bylo jasné, že nejenom Žid
stát proveditelný, ale to
velká populace přistěhovalců
a židovská kultura už v zemi prosperovala.
Takže si myslíme,
že existuje jen jeden nápad,
který definuje sionismus?
Nebo je to sionismus pro každého stejný?
Ať už je sionismus jakýkoli,
ať je to politický,
náboženské, kulturní, sociální nebo jiné,
jedinečné pokroky pro židovský lid
které přišly se státem Izrael
prokázat, jak sebeurčení splňuje
nejde jen o jediné vyjádření sionismu,

Spanish: 
También se opuso al rechazo
del movimiento sionista
hacia la población árabe
que ya vivían allí.
Herzl murió en 1904
y por eso no fue testigo
del desarrollo más significativo
de su visión,
que llegó 13 años después
cuando la Declaración Balfour
se publicó en 1917.
Era una declaración
del gobierno británico
que apoyaba
el establecimiento en Palestina
de un hogar nacional
para el pueblo judío.
Fue un resultado de más de
una década de esfuerzos
por el líder sionista
el Dr. Chaim Weizmann.
El mentor de Weizmann,
nada menos que Ahad Ha'am,
le aconsejó durante
las negociaciones de Balfour.
En última instancia,
el sionismo cultural de Ahad Ha'am
se fusionó con
el sionismo político de Herzl
cuando quedó claro que no solo era
un estado judío factible,
sino que la gran población
inmigrante y la cultura judía
ya estaban prosperando
en la tierra.
¿Creemos que hay solo una idea
que define al sionismo
o que el sionismo
es lo mismo para todos?
Sea del tipo que sea,
político, religioso,
cultural, social o de otro tipo,
el único avance
para el pueblo judío
que ha venido
con el Estado de Israel
es demostrar
cómo la autodeterminación
satisface no solo
una sola expresión del sionismo,

Bulgarian: 
арабското население, което
вече живее по тези земи.
Херцел умира през 1904 г.
и не успява да види
най-значимото
за осъществяването
на идеите му събитие,
дошло 13 години по-късно
с публикуването на Декларацията
Балфур през 1917 г.
Това е изявление
на британското правителство,
подкрепящо създаването
в Палестина
на национален дом
за еврейския народ.
Това е трудно извоюван резултат
от над десетгодишните усилия
на ционисткия лидер
д-р Хаим Вайцман.
Наставникът на Вайцман -
самият Ахад ха-Ам,
го съветва по време
на преговорите за Декларацията.
В крайна сметка културният
ционизъм на Ахад ха-Ам
се слива с политическия
ционизъм на Херцел,
след като става ясно,
че не само еврейската
държава е осъществима,
но и че в земите на Израел
вече процъфтяват
значително имигрантско
население и еврейска култура.
И така, смятаме ли,
че има само една
определяща идея в ционизма,
или че ционизмът
е един и същ за всички?
Каквато и да е
разновидността на ционизма -
политически, религиозен,
културен, социален или друг,
уникалният напредък
за еврейския народ,
постигнат с основаването
на държавата Израел,
демонстрира как
самоопределението
води до реализация
не само на един вид ционизъм,
а на ционизъм,

English: 
He also objected to the Zionist
Movement's general dismissal
of the Arab population
already living in the land.
Herzl died in 1904 and
so he didn't witness
the most significant
development towards his vision,
which came 13 years later
when the Balfour Declaration
was issued in 1917.
This was a statement by
the British Government
that supported the
establishment in Palestine
of a national home for the Jewish people.
It was a hard-won result of more then
a decade of effort by Zionist
leader, Dr. Chaim Weizmann.
Weizmann's mentor, none
other than Ahad Ha'Am,
advised him during the
Balfour negotiations.
Ultimately, Ahad Ha'Am's cultural Zionism
merged with Herzl's political Zionism.
Once it was clear that not
only was a Jewish state
feasible but that a large
immigrant population
and Jewish culture were
already flourishing in the land.
So do we think there's just one idea
that defines Zionism or that Zionism
is the same for everyone?
Whatever one's flavor of Zionism,
be it political, religious,
cultural, social, or other,
the unique advancements
for the Jewish people
that have come with the state of Israel,
demonstrate how
self-determination fulfills
not merely a single expression of Zionism

Spanish: 
sino un sionismo que puede cubrir
el espectro de la vida judía.
El sionismo no se trata
solo del retorno
a la soberanía judía
que era vital
en el sionismo político
o la espiritualidad
y la redención nacional
que preocupaba
al sionismo religioso,
o la fundación
de una comunidad socialista
dedicada a la igualdad radical
que era un ideal
del sionismo social.
O incluso la revitalización
de una lengua antigua,
la alfabetización y la cultura,
que era la ambición
del sionismo cultural.
El sionismo es todas estas cosas
y mucho más.
Es un reconocimiento del papel
único del Estado de Israel
en establecer una civilización judía
moderna y próspera,
como la personificación
de la conexión del pueblo
a su antigua patria
que tiene sus raíces en la historia
y dedicado al futuro.
Gracias por vernos.
Hasta la próxima semana.

Hungarian: 
a zsidó élet teljes spektrumát
is képes lehet magába foglalni.
A cionizmus nem csak
a politikai cionizmus
középpontjában álló zsidó
szuverenitás elnyeréséről szól,
vagy a vallási cionizmust
meghatározó spirituális
és nemzeti megváltásról,
se a szociális cionizmus
által idealizált radikális
egyenlőségnek szentelt
szocialista közösség
megteremtéséről,
vagy akár a kulturális cionizmus
ambíciójáról,
az ősi nyelv, az írásbeliség és
a kultúra újraélesztéséről.
A cionizmus mindez egyben és
ugyanakkor sokkal több.
Annak elismerése, hogy Izrael
állama egyedi szerepet
játszik a virágzó,
modern zsidó civilizáció
megteremtésében,
mivel megtestesülése a zsidó nép
ősi földjével való
kapcsolatának, mely
gyökerét a történelemben,
rendeltetését a jövőben látja.
Köszönöm a figyelmet.
Találkozunk jövő héten.

Bulgarian: 
който обхваща целия спектър
на еврейския живот.
Ционизмът не е само
успешно завръщане
към еврейския суверенитет,
което е в основата
на политическия ционизъм,
или духовността
и националното изкупление,
с които се занимава
религиозният ционизъм,
или създаването
на социалистическа общност,
посветена на радикалното
равенство,
което е идеал
на социалния ционизъм,
или дори възраждането
на древния език,
ограмотяване и култура,
което е амбицията
на културния ционизъм.
Ционизмът е всичко това
и много повече.
Той е признание за уникалната
роля на държавата Израел
в изграждането на процъфтяваща,
съвременна еврейска
цивилизация като въплъщение
на връзката на еврейския народ
с древната му родина,
тачеща своите
исторически корени
и устремена към бъдещето.
Благодаря ви, че ни гледахте.
До следващата седмица.

Czech: 
ale sionismus, který dokáže pokrýt celé
spektrum židovského života.
Sionismus není jen o úspěšném návratu
židovské svrchovanosti,
která byla ústřední
politickému sionismu nebo spiritualitě
a národní vykoupení,
které bylo předmětem zájmu
náboženského sionismu nebo zřízení
socialistické komunity věnované
k radikální rovnosti,
která byla ideálem sociálního sionismu.
Nebo dokonce revitalizace
starověkého jazyka,
gramotnost a kultura, která byla
ambice kulturního sionismu.
Sionismus jsou všechny
tyto věci a mnohem více.
Je to uznání jedinečné role
státu Izrael a založení
prosperující moderní židovská civilizace
jako ztělesnění židovského lidu
spojení se starou domovinou
to je zakořeněné v historii
a oddané budoucnosti.
Díky za sledování,
uvidíme se příští týden.

Russian: 
но как сионизм может охватывать
весь спектр еврейской жизни.
Сионизм подразумевает не только
успешный возврат
еврейского суверенитета,
что было центральной идеей
политического сионизма,
или духовность
и национальное спасение,
о котором беспокоился
религиозный сионизм,
или образование
социалистического общества,
основанного
на радикальном равенстве,
что было идеалом
социалистического сионизма,
или даже возрождение
древнего языка,
письменности и культуры,
что было амбициозной идеей
культурного сионизма.
Сионизм — это все эти идеи
и гораздо больше.
Это признание уникальной роли
государства Израиль
в образовании современной
процветающей
еврейской цивилизации
как воплощение связи
еврейского народа
с их древней родиной,
которая укоренена в истории
и посвящена будущему.
Спасибо за просмотр.
Увидимся на следующей неделе.

iw: 
אלא ציונות שמכילה את
כל מגוון החיים היהודיים.
ציונות אינה עוסקת רק
בחזרה מוצלחת לריבונות יהודית
שהייתה בלב הציונות המדינית,
או הרוחניות והגאולה והלאומית
שהיו עיקר עניינה של הציונות הדתית,
או הקמת חברה סוציאליסטית
הדוגלת בשוויון זכויות קיצוני
שהיה רעיון הציונות הסוציאליסטית,
או אפילו חידושה
של שפה עתיקה, השכלה ותרבות
שהיו שאיפותיה של הציונות התרבותית.
הציונות היא כל הדברים
האלו והרבה יותר.
זוהי הכרה
בתפקיד הייחודי של מדינת ישראל
בהקמת תרבות יהודית מודרנית פורחת
כתרגום הלכה למעשה
של הקשר בין העם היהודי
למולדתו העתיקה
המושרשת בעבר ומוקדשת לעתיד.
תודה שצפיתם.
להתראות בשבוע הבא.

Modern Greek (1453-): 
αλλά έναν Σιωνισμό που καλύπτει
το σύνολο της εβραϊκής ζωής.
Ο Σιωνισμός δεν αφορά μόνο
την επιτυχή επιστροφή
στην εβραϊκή κυριαρχία,
κεντρικό σημείο του
πολιτικού Σιωνισμού,
ή την πνευματική
και εθνική λύτρωση
του θρησκευτικού Σιωνσιμού,
ή την εγκαθίδρυση
μιας σοσιαλιστικής κοινότητας,
αφιερωμένης στη δραστική ισότητα,
ιδεολογία του σοσιαλιστικού
Σιωνισμού,
ή ακόμη και στην αναβίωση
της αρχαίας γλώσσας
και κουλτούρας,
φιλοδοξία του πολιτισμικού
Σιωνισμού.
Ο Σιωνισμός είναι όλα αυτά
και περισσότερα.
Είναι μια αναγνώριση
του μοναδικού ρόλου του Ισραήλ
στη δημιουργία
ενός ακμαίου εβραϊκού πολιτισμού
ως η ενσάρκωση
της σύνδεσης των Εβραίων
με την αρχαία πατρίδα τους,
που είναι ριζωμένη στη ιστορία
και κοιτάει προς το μέλλον.
Ευχαριστούμε που
παρακολουθήσατε.

Danish: 
men en zionisme der kan dække
hele spektret af jødisk liv.
Zionisme handler ikke kun om
en vellykket tilbagevenden
til jødisk suverænitet
det var centralt
for den politiske zionisme,
eller spiritualitet
og national befrielse,
der var en bekymring
for religiøs zionisme,
eller etablering af
et socialistisk samfund
dedikeret til radikal lighed
det var et ideal
for social zionisme,
eller endda revitalisering
af et eldgammelt sprog,
læse- og skrivefærdighed og kultur
der var ambitionen
om den kulturelle zionisme.
Zionisme er alle
disse ting og meget mere.
Det er en anerkendelse
af Israels unikke rolle
i etablering af en blomstrende,
moderne jødisk civilisation
som virkeliggørelselse
af det jødiske folks forbindelse
til deres gamle hjemland
der er forankret i historien
og dedikeret til fremtiden.
Tak fordi du kiggede med.
Vi ses i næste uge.

Italian: 
ma un sionismo che può coprire l'intero
spettro della vita ebraica.
Il sionismo non riguarda
solo il successo del ritorno
alla sovranità ebraica, che era al centro
del sionismo politico o
la redenzione spirituale
e nazionale che era una preoccupazione
del sionismo religioso o della creazione
di una comunità socialista
dedicata all'uguaglianza
radicale che era l'ideale
del sionismo sociale.
Né solo la rivitalizzazione di una lingua,
alfabetizzazione e cultura antiche che era
l'ambizione del sionismo culturale.
Il sionismo è tutto questo e molto altro.
È un riconoscimento del ruolo unico
dello stato di Israele e della creazione
di una moderna civiltà ebraica fiorente
come incarnazione del legame
del popolo ebraico con l'antica patria
che è radicato nella storia
e dedicato al futuro.
Grazie di aver guardato e ci
vediamo la settimana prossima.
Produttori esecutivi
Platino
Argento
GRAZIE AI NOSTRI SUPPORTER
PRODUTTRICE - REDATTORE
- CAPOREDATTORE - EDITORE
COORDINATORE - DIRETTORE DIDATTICO
- DIRETTORE DI PRODUZIONE
CAPO ARCHIVISTA - RICERCATRICE
EDUCATIVA - GRAFICA ANIMATA

German: 
sondern einen Zionismus, der das Ganze
Spektrum des jüdischen
Lebens abdecken kann.
Beim Zionismus geht es nicht nur um
die erfolgreiche Rückkehr
zur jüdischen Souveränität,
die von zentraler Bedeutung
für den politischen Zionismus
war, oder um die Spiritualität
und nationale Erlösung, die den
religiösen Zionismus anging,
oder um die Errichtung einer
sozialistischen Gemeinschaft,
die sich radikaler Gleichheit widmete,
die ein Ideal des sozialen Zionismus war,
oder um die Wiederbelebung
einer alten Sprache,
Alphabetisierung und Kultur, was ein Ziel
des kulturellen Zionismus war.
Der Zionismus ist all
das und noch viel mehr.
Es ist eine Anerkennung
der einzigartigen Rolle
des Staates Israel und die Gründung
einer blühenden modernen
jüdische Zivilisation
als Verkörperung des jüdischen Volkes
in Verbindung zur alten Heimat,
die in der Geschichte tief verwurzelt
und der Zukunft gewidmet ist.
Danke fürs Zuschauen, bis nächste Woche.
Produzenten: Raphael Shore, Micah Smith,
Shevi Peters, Adam Milstein
Platinum: Rachel & Jack Z"l,
Gindi Familiy Foundation,
Lily und Kam Babaoff,
Meryl und Sam Solomon,
Dr. Shmuel und Evelyn Katz
Silber: Dank an alle unsere Unterstützer
Produzentin: Gabriela Mischel
Autor: Joshua Greenberg
Chefautor: Yitz Brilliant
Editor: Gavi Lazan
Gastgeber: Jacob Schwartz
Educational Director: Noam Weissman
Produktionsmanager: Goldie Goldberg
Chefarchivar: Zach Sicherman
Educational Researcher: Chloé Valdary
Motion Graphics: Pepperoni Pictures

Portuguese: 
mas é o sionismo que pode
cobrir todo o espectro
da vida judaica.
O sionismo não é apenas sobre
o retorno bem sucedido
a soberania judaica que era central para
sionismo político ou o
espiritualidade e nacional
redenção que era um
preocupação do sionismo religioso
ou o estabelecimento de
uma comunidade socialista
dedicado à igualdade radical que era
um ideal de sionismo social ou até mesmo o
revitalização de um
língua antiga, alfabetização,
e cultura que foi o
ambição do sionismo cultural.
O sionismo é tudo isso
coisas e muito mais.
É um reconhecimento
do papel único
do Estado de Israel em estabelecer
uma civilização judaica moderna e próspera
como a personificação do povo judeu
conexão com sua antiga pátria
que está enraizado na história
e dedicado ao futuro.
Obrigado por assistir.
Vejo vocês na proxima semana.
(Música animada)

English: 
but as Zionism that can
cover the entire spectrum
of Jewish life.
Zionism is not just about
the successful return
to Jewish sovereignty that was central to
political Zionism or the
spirituality and national
redemption that was a
concern of religious Zionism
or the establishment of
a socialist community
dedicated to radical equality that was
an ideal of social Zionism or even the
revitalization of an
ancient language, literacy,
and culture that was the
ambition of cultural Zionism.
Zionism is all of these
things and much more.
It is an acknowledgement
of the unique role
of the State of Israel in establishing
a thriving, modern Jewish civilization
as the embodiment of the Jewish people's
connection to their ancient homeland
that is rooted in history
and dedicated to the future.
Thanks for watching.
See you guys next week.
(upbeat music)

Finnish: 
vaan sionismia, joka voi kattaa
koko juutalaisen elämän spektrin.
Sionismi ei merkitse vain
paluuta juutalaisten
yksilönvapautta,
joka oli keskeinen osa
poliittista sionismia,
tai uskonnollisen sionismin
hengellisyyttä
ja kansallista pelastusta,
sosialistisen sionismin
sosialistisen yhteisön perustamista
radikaalilla tasa-arvolla
tai edes muinaisen kielen,
lukutaidon ja kulttuurin elvyttämistä,
jotka olivat kulttuurillisen
sionismin aatteita.
Sionismi on kaikkea tätä
ja paljon muutakin.
Se on sitä, että ymmärtää
Israelin roolin kukoistavan,
modernin juutalaisen yhteiskunnan
perustamisessa kuvastamassa
juutalaisten yhteyttä
muinaiseen kotimaahansa,
joka on juurtunut historiaan
ja omistautunut tulevaisuudelle.
Kiitos katsomisesta.
Nähdään ensi viikolla.
