Kui ma algklassis olin, vaatasime koolis telekast saadet,
kui üks reklaam algas.
Reklaami hüüdlause nõudepesuvahendi jaoks oli
„Naised üle terve Ameerika võitlevad rasvaste pottide ja pannidega“
Kaks poissi minu klassis ütlesid:
„Jah, sinna naised kuuluvadki -
kööki!“
Ma mäletan,
et olin šokeeritud, vihane ning isegi haiget saanud.
See lihtsalt ei olnud tõsi
ja midagi pidi muutuma.
Niisiis
ma läksin koju ja rääkisin oma isale, mis oli juhtunud.
Ta julgustas mind kirjutama kirju.
Ja nii ma ka tegin.
Kirjutasin kõige tähtsamatele inimestele, kellele oskasin mõelda.
11-aastane mina mõistis,
et kui ma tõesti väga tahan, et keegi mind ära kuulaks,
siis peaksin kirjutama Ameerika esileedile.
Nii ma läksingi ja kirjutasin Hillary Clintonile, kes oli sellel ajal esileedi.
Ma kirjutasin ka oma uudiste allikale Linda Ellerbee’le,
kes sellel ajal juhtis uudistesaadet lastele.
Siisl veel tähtsale advokaadile Gloria Allredile,
kuna isegi 11-aastaselt, tahtsin kindel olla, et midagi ei jääks juhuse hooleks.
Viimasena kirjutasin ma selle nõudepesuvahendi tootjale.
Mõni nädal läks mööda
ja minu üllatuseks sain ma julgustavaid kirju
Hillary Clintonilt,
Linda Ellerbee’lt,
ja Gloria Allredilt.
See oli suurepärane!
Laste uudistesaade saatis minu koju telemeeskonna, et lugu kajastada.
Umbes kuu aega hiljem
muutis nõudepesuvahendi tootja Procter & Gamble oma nõudepesuvahendi reklaami
Nad vahetasid lause „Naised  üle Ameerika võitlevad rasvaste pottide ja pannidega“
lause vastu „Inimesed üle Ameerika …“.
See tähendab,
et naine on võrdne oma mehega,
õde oma vennaga.
Mitte parem.
Mitte halvem.
Nad on võrdsed.
Sellel hetkel ma mõistsin oma teo suurust
11-aastaselt
olin loonud väikese muutuse,
seistes võrdsuse eest.
