Comencem a revolucionar-nos.
# (Vitalic, "Waiting for the stars")
#
# Waiting for the stars
to align... #
On ens portarà
la revolució tecnològica?
No és que apareguin
feines totalment noves,
sinó que canvien les tasques
dins d'una mateixa feina.
És veritat que els robots
dominaran la Terra?
Fins on seran capaços d'arribar?
Fer de soldats orientats a la guerra o a barallar-se.
D'aquí uns anys al món hi haurà
més robots que persones.
Avui el Reem substituirà la Xantal
i presentarà el programa?
Si tinguessis un robot
a casa com jo,
què t'agradaria
que t'estalviés de fer?
És un exemple del que passarà
ben aviat arreu del món?
Tenim un projecte d'ajudar a vestir
persones amb mobilitat reduïda.
I el robot ha de poder distingir
un contacte volgut, perquè ho porta la tasca, d'una col·lisió.
Quan s'ajunten
el talent i el coneixement,
els límits desapareixen.
Avui farem present el futur.
La següent onada és que qui es connecta és amb qualsevol objecte,
i això canvia
el disseny de les relacions.
Què hi ha?
Hi ha una noia...
Sí...
...que està practicant sexe
just a sota meu, diguem.
Benvinguts al "Revolució 4.0",
amb Xantal Llavina.
Moltes gràcies!
Moltes gràcies,
benvinguts al "Revolució 4.0",
avui parlarem de robòtica,
realitat virtual,
intel·ligència artificial,
és a dir, tecnologies disruptives,
i com que som, aquest programa, disruptius,
tots els que ompliu
les grades d'aquest programa
quan vulgueu podeu agafar el mòbil,
gravar, fer fotografies,
fer comentaris, reflexions,
llibertat total,
i saludem en Xavier Sala-Martín,
benvingut.
Hola, moltes gràcies.
El Giulio Ruffini
i la Judith Viladomat, què tal?
Xavier Sala-Martín,
primera pregunta.
Els robots ens prendran la feina, veritat o mentida, em diries?
Mentida.
Mentida. Per què?
A veure, és veritat que estem
al mig d'una revolució,
que de fet els economistes
anomenem
la quarta revolució industrial,
coincidint amb el nom
del vostre programa, 4.0,
i és veritat
que això és la conjunció
de moltíssimes tecnologies,
a diferència de les altres revolucions, que era una de nova,
l'electricitat,
o el motor de combustió interna,
aquí són una muntanya
de tecnologies,
des de robòtica, nanotecnologia,
impressores 3D,
"blockchains", desintermediació,
intel·ligència artificial, robòtica, tot a la vegada,
per tant és molt més gros,
es diu que és la mare
de totes les revolucions,
però una cosa que ha passat
és que una d'aquestes tecnologies, s'anomena, no sé per què,
s'anomena intel·ligència artificial,
i hi ha hagut persones que han dit:
"Intel·ligència artificial
vol dir terminators
que seran capaços de fer de tot..."
I no és així.
I per tant nosaltres
quedarem inútils.
Sempre dius, quan hi ha un canvi tecnològic, algú hi sortirà perdent.
Això sí que cal explicar-ho.
Exacte.
Cada vegada que inventem
una nova tecnologia
hi ha gent que perd
la seva manera de viure.
Quan ens inventem l'agricultura,
la gent que sabia tirar fletxes
se'n va a l'atur.
Quan inventem les màquines,
els telers,
els artesans que feien servir
els peus per moure els telers...
Quan ens inventem els cotxes
els que crien cavalls van a l'atur.
Però sempre ha sigut cert
que com a conseqüència
de la mateixa tecnologia
apareixen nous llocs de treball.
Ens preguntem, i els espectadors
que ens estan veient a TV3,
quines són aquestes feines noves,
o quines tasques noves.
Exacte.
A tu t'agrada dir tasques.
No canvien totes les feines.
Normalment, el que passa no és que apareguin feines totalment noves,
sinó que canvien les tasques
dins d'una mateixa feina.
Per exemple, diguem, aquesta por
que tots sempre hem tingut...
des de la primera revolució
sempre hem tingut por
que ara perdrem la feina,
les màquines ho faran millor...
Una d'aquestes pors va aparèixer als anys 80 amb els caixers automàtics.
Ara, amb aquests caixers automàtics,
els empleats de bancs
ja no serviran per res...
No sé si te'n recordes,
tu no, perquè ets molt jove,
però els de la meva edat recordareu que hi havia gent
especialista a comptar bitllets,
que feia moure els dits molt ràpid.
Això hi ha màquines que ho fan.
El caixer, el senyor
que treballa al banc,
hi havia el que comptava així, i aquests senyors van perdre la feina,
perquè les màquines
ho fan molt millor.
Però el nombre d'empleats de banca ha pujat.
Perquè els banquers
ja no fan aquesta tasca,
ni de comptar calés,
ni d'enviar calés.
Una conseqüència
dels caixers automàtics
és que va augmentar
la seguretat dels bancs.
La intel·ligència artificial,
per exemple,
és una tecnologia
que permet fer prediccions,
utilitzar moltíssimes dades,
ara que les tenim,
moltíssimes, milions de dades,
per fer prediccions.
Fem un exemple real.
Una cosa que ha passat
és que, havent-hi la paraula "intel·ligència artificial"
ha semblat que està amenaçada
la intel·ligència humana...
I no és així.
No, altres feines predictives...
són, per exemple, en el terreny
de les dades, de les fotos, no?
Tenim milions de fotos de tumors,
les màquines, utilitzant això,
poden predir tumors,
predir si són malignes o benignes.
Tenint dades financeres,
també les baixem,
i prediem qui serà capaç
de pagar el crèdit,
però només són màquines, o són algoritmes de fer prediccions.
Per tant, les feines que es basen
a fer prediccions,
o a utilitzar prediccions,
aquestes corren perill.
Un financer.
Per exemple, un financer.
Menys algunes tasques
de metge, també.
Els metges, per exemple,
el metge fa moltes coses.
La versatilitat
de la intel·ligència humana
encara els robots no estan
ni de bon tros en això.
Estan molt bé
en el tema de prediccions,
però en la versatilitat
que té un metge o un cambrer
versatilitat intel·lectual,
no la tenen.
Els metges agafen tumors,
veuen fotos,
i diuen: "Tumor benigne, maligne,
maligne tipus 4, pam-pam..."
Llavors pren una decisió
sobre quin tipus de...
Agafa la mà del pacient i li diu:
"Tranquil, que això
ho superarem tots dos."
La part de la medicina, la tasca de la medicina que serà substituïda,
és la de predicció.
Tota la resta, l'aplicació del sentit comú, pensar quin tipus...
Agafar la mà, l'empatia...
De moment no és possible.
Una altra cosa bona
d'aquesta revolució tecnològica
és que baixaran els preus,
perquè amb més productivitat
baixen els preus.
Sempre, quan hi ha
canvis tecnològics,
hi ha moltes coses
que s'abarateixen.
I de fet, com a conseqüència
que s'abarateixen,
apareixen nous sectors.
I aquesta és la clau, que els economistes anomenem efecte colibrí.
Per exemple,
ens inventem l'automòbil.
Ningú al món podia predir
que com a conseqüència
de l'automòbil
la gent de Barcelona aniria a passar vacances a la costa Brava.
Per tant, apareixeria
un sector que es diu turisme,
que acabaria donant feina a
moltíssima més gent que els cavalls.
Els dels cavalls van anar a l'atur.
I el que és molt important
és adaptar-se al canvi,
i tu sempre poses l'exemple
de la casa Nokia,
que no es va saber adaptar
al tema telèfons, smartphones,
i què li va passar?
Exactament, el tema és,
sobretot en un món
d'aquesta revolució,
i aquí tenim ple de tecnòlegs,
que estan revolucionant
amplis camps de la tecnologia,
el món canvia.
Va canviar la tecnologia
de fotografia digital,
i el gegant més gran del món
de la fotografia, que és Kodak,
va fer fallida.
El gegant més gran de la telefonia, no sé si dir-ne tonta,
l'antiga, que era Nokia,
el que més invertia en I+D,
es van quedar aturats
perquè ja els anava bé,
la tecnologia anterior
els anava molt bé,
i resulta que va venir la tecnologia del telèfon intel·ligent
i se'n van al carrer.
El departament de telefonia de Nokia
el van vendre a Microsoft
a preu de saldo.
És a dir
que quan el món canvia ràpidament
les empreses, moltes,
que són les que tenen èxit,
precisament perquè tenen èxit,
se'n van al carrer.
Ve un robot cap aquí.
T'agraden els robots?
M'encanten.
Et presento el Reem,
és un robot, aquí veiem,
que fa 1,70 d'alçada, 100 quilos.
Vine cap aquí, Reem,
apropa't una mica més.
Vine, vine, més.
T'agrada, no?, aquest.
Sí, sí.
Què tal, Reem, com estàs?
Molt bé, Xantal.
Molt content de participar
al "Revolució 4-0".
Jo també estic molt contenta
que siguis aquí.
Jo li he fet preguntes al Xavier,
tu tens alguna pregunta per fer-li?
Naturalment.
Si tinguessis un robot
a casa com jo,
què t'agradaria
que t'estalviés de fer?
Xavier, què t'agradaria?, a veure.
M'agradaria que el robot m'estalviés...
Un que pugui pujar escales?
Sí.
M'agradaria que...
que m'ajudés a fer coses físiques.
Físiques, netejar.
Netejar, fregar... No, Xavier?
En... en ambients, diguem...
No la Roomba, diguem, no?
M'agradaria que m'ajudés
a fer coses físiques.
Que fes coses físiques.
Tens alguna altra pregunta?
¿Creus
que la intel·ligència artificial
també donarà tanta importància
als diners com feu els humans?
Ah, bona pregunta.
El tema jo crec que és que la...
la intel·ligència artificial,
en el sentit de tenir valors,
o de tenir... diguem, criteri...
No estem... gens a prop d'això.
Tenim bones màquines
de fer predicció,
de predir dades,
d'omplir dades que no existeixen
amb dades que existeixen,
però, diguem,
la intel·ligència versàtil,
la que tenim els humans, això no,
i, diguem, la consciència...
O sigui, la intel·ligència és la capacitat de solucionar problemes,
la consciència és
la capacitat de sentir,
de sentir amor, de sentir odi, de...
Ells no ho tenen.
Ni ho tindran ni se sap la manera...
Amor, talent, emoció, tot això no
ho podran tenir mai, creativitat...
Per tant, el concepte
de donar importància...
no sé ben bé què vol dir.
Com li poden donar importància...
Donem importància als diners
perquè ens hem de comprar una casa,
hem de tenir un cotxe per moure'ns.
Sí, perquè tenim consciència.
En canvi, ell no.
Però nosaltres tenim consciència.
Tenim consciència.
Moltes gràcies, Reem,
t'he de dir una cosa,
espera, que vinc cap aquí.
T'he de dir que ara veurem un vídeo.
Disculpa, Xantal, pots apartar-te?
Per què? A veure si t'hauré
de desconnectar. Què passa?
No t'ho prenguis tan a la valenta.
És que em fa il·lusió
presentar el vídeo.
Et vull presentar qui són
i què fan uns amics meus.
Endavant, vídeo.
Hola, em dic Talos,
i m'encarrego de fer les coses...
que als humans els costa fer,
com feines perilloses i incòmodes,
Soc com l'increïble Hulk en versió humanoide i sense color verd.
Aquest és el meu cosí Tiago,
que és molt llest,
i pot imitar els moviments
que li ensenyen els humans.
Per exemple, puc assegurar-me
que una persona gran...
I en una fàbrica
puc ajudar un treballador
a fer les tasques
que necessitin més precisió.
Però encara he d'aprendre
moltes coses.
Tinc moltes ganes de sortir
del laboratori...
Tranquils, no queda gaire temps perquè siguem pertot arreu.
Judith, de Pal Robotics, ara vèiem aquests robots en aquest vídeo.
¿Quan vau veure que fer robots
era un negoci de futur,
des de Catalunya?
Doncs els orígens van ser el 2004,
quan va començar
l'empresa,
però és cert que l'inici
era bastant diferent,
van ser quatre enginyers que van fer el primer humanoide d'Europa,
en un any,
i va ser després del segon prototip,
que també era bípede,
un bípede humanoide de mida real,
que van començar a veure
que aquest tipus de tecnologia
tenia moltes aplicacions...
en diferents sectors.
Aquí van començar a crear
diferents robots,
un és el Reem, i un altre és
aquest que ens acompanya.
En Tiago, que el veurem.
Que són diferents conceptes
que utilitzen, beuen
tot aquest coneixement...
que ha anat adquirint l'empresa
des de fa 15 anys,
per poder-ho aplicar
a diferents sectors.
Ara ens explicaràs els sectors,
però als espectadors ens queden lluny, encara, els robots.
¿Quan veurem els robots que entraran massivament a les cases,
com ha entrat un mòbil, una tauleta?
El Xavier diu que encara queda.
Tu hi estàs d'acord, Judith?
Hi estic d'acord, de fet,
sobretot pensant en cases,
quan pensem
en un assistent domèstic,
que ens pugui ajudar, persones grans que necessiten ajudes a casa,
però és veritat
que també n'hi ha d'altres
que ja estan ajudant a botigues,
a la indústria,
i no parlo dels braços robòtics
que estan protegits per gàbies,
separats de les persones,
sinó que són robots que col·laboren
i poden ajudar i interactuar amb
la persona, perquè són més segurs.
Em pots dir el preu d'un robot
com aquests?
Uf, varia moltíssim.
Pot anar des de 20.000
fins a quasi un milió d'euros.
Deu-n'hi-do.
De 20.000 euros a un milió d'euros.
Que baixin els preus
i que sigui accessible a tothom,
encara queda moltíssim.
Sí, exacte, sobretot
de cara als humanoides,
perquè la tecnologia bípede és
de les més complexes que hi ha,
i encara falta que maduri
perquè pugui entrar
als nostres entorns.
És la que s'hi adapta millor,
que pot pujar escales,
que pot agafar eines,
però és veritat
que és una tecnologia
que és bastant complexa,
perquè aglutina moltes àrees.
El Reem què pot fer,
a part de parlar? Què pot fer més?
Potser us sona que és
el robot humanoide
que va sortir
com el primer robot policia,
perquè la policia de Dubai
el va comprar, el va contractar,
per donar serveis a través
de la pantalla tàctil que té,
i a més, pot parlar,
hi pots pagar multes.
Hi ha una universitat a Austràlia
que l'està utilitzant per investigar
com pot servir a nivell del banc,
donar una atenció al client diferent.
Molt bé.
Les tecnologies disruptives
no són només la robòtica,
també hi ha, com dèiem a l'inici, realitat virtual,
la intel·ligència artificial,
com deia el Xavier,
els camps d'actuació són moltíssims,
i els beneficis que en podem treure
són espectaculars.
He sufrido durante más de dos años un dolor crónico pélvico,
esto impedía que yo
llevara una vida normal,
de hecho no podía dormir
por las noches,
ni hacer mi vida durante el día.
Y bueno, he probado
diferentes tratamientos,
hasta que me encontré
con la doctora Idiazábal.
-La estimulación eléctrica transcraneal es una técnica
que consiste en aplicar
pequeñas corrientes eléctricas
en determinadas áreas del cerebro,
por lo que conseguimos...
que se produzcan cambios
en la estabilidad de las neuronas.
Es muy útil en pacientes con dolor,
de diferentes patologías,
fibromialgia, degenerativas,
pacientes con problemas cognitivos,
que tienen trastornos
de depresión, ansiedad,
trastornos del sueño, fatiga.
Es una técnica nueva, de la cual
se está investigando continuamente,
los efectos varían mucho
de unas personas a otras,
y siempre tenemos
que tener en cuenta
que no es el único tratamiento,
sino que es complementario
al resto de herramientas.
En el caso de Luana,
cuando ella vino,
dijo que estaba perfecta,
que le había cambiado la vida,
no nos esperábamos algo
tan importante, me emocioné,
o sea, me eché a llorar,
qué quieres que te diga.
I el Giulio és un emprenedor tecnològic d'aquí Catalunya.
Explica'ns bé què feu Neuroelectrics
i després també parlarem,
aquí tenim aquest aparell.
Què feu, exactament?
A Neuroelectrics veiem el cervell com un sistema elèctric...
Veieu el cervell
com un sistema elèctric.
Com una xarxa neuronal elèctrica,
similar a la dels robots,
però més complexa,
i intentem entendre,
descodificar els senyals que produeix aquest sistema elèctric,
per entendre què està fent,
si té patologies, el que sigui.
Llavors hem disposat
una tecnologia per escoltar,
que és l'electroencefalografia portàtil.
Després vam pensar també
que d'aquest sistema elèctric
se'n podia modificar
el comportament,
mitjançant l'estimulació
elèctrica transcranial,
amb múltiples canals.
I veient aquesta xarxa elèctrica
com un sistema complex,
aquí entra la part computacional
i la intel·ligència artificial,
per intentar entendre com
s'ha d'estimular aquest cervell
per canviar la connectivitat
i per arreglar problemes
com el dolor, per exemple,
o l'epilèpsia.
Perquè us han donat fins i tot
el Premi Innovació,
heu estat molt reconeguts,
però exactament,
aplicat a aquesta tecnologia,
quines malalties neurològiques beneficia, per exemple?
Concretament en l'epilèpsia,
amb bons resultats,
i és un cas molt concret perquè en epilèpsia tens una part del cervell
que està superexcitada elèctricament,
i això genera, bueno,
la patologia...
típica de l'epilèpsia.
I tu pots estimular aquest cervell
amb camps elèctrics des de fora,
i canviar el seu comportament,
i reconfigurar
aquesta connectivitat,
de manera que...
que arribi als problemes associats al que es diuen...
I aquesta és una àrea molt concreta.
El Correct Neuropathic és
un altre que està en investigació,
però que sembla
que és molt prometedora.
Però n'hi ha més exemples.
Deixa'm saludar el Tiago,
que, molt amablement,
per primera vegada,
mira, ens portarà l'aigua,
som cap aquí, eh?
A veure si serà possible,
no sé si l'agafaré.
Hauràs de venir cap aquí.
Xavier, està demostrat
que és millor una persona.
Digues, què diries, Xavier?
Veus?, m'arriba manualment.
Xavier, la tecnologia,
a vegades, falla.
És que... una feina que està
bastant segura és la de cambrer,
perquè requereix una versatilitat,
una versatilitat, coneixements...
Ha de ser capaç de rentar una taula, de portar una coca-cola,
de vigilar que hi ha un nen petit,
i si cau a terra es pot aixecar,
i per tant té, diguem,
la gent té més perill...
algunes parts del sector mèdic
que no pas els cambrers.
Per això, perquè són més versàtils.
Doncs potser
ens hauran de hackejar el cervell
perquè entenguem tantes
i tantes novetats tecnològiques,
perquè explicar què és
el "blockchain" o els bitcoins
a vegades és més difícil
que pujar a l'Everest
corrent en màniga curta,
com Kilian Jornet.
Bé, el gran Juanjo Fernández
ha acceptat de moment aquest repte.
Un bitcoin no és una beguda energètica per a emprenedors.
Un bitcoin és una criptomoneda,
és a dir, una moneda virtual,
la més coneguda.
No està regulada per cap govern
i serveix per fer transaccions comercials per internet.
El "blockchain" no és un videojoc que arrasa entre els més joves.
El "blockchain" és una tecnologia
que permet treballar amb dades a internet de forma totalment segura.
L'internet de les coses no és connectar objectes amb un cable.
L'internet de les coses
és el nom que donem
a la interconnexió d'aparells
i objectes amb internet.
Ben aviat,
tots hi estaran connectats.
Si aquest programa s'estigués fent fa cinquanta anys,
més que de tecnologies
parlaríem de ciència-ficció.
Fa cinquanta anys,
parlar del futur...
era parlar de cotxes que volaven,
vestits metal·litzats,
ovnis que ens venien a veure,
però som al segle XXI
i al present,
on no hi ha
ni vestits metal·litzats
ni de moment hi ha
cap rastre dels ovnis,
però on la revolució tecnològica
ja és una realitat.
I ara me'n vaig cap a les grades,
a parlar amb dos cracs
de la transformació digital,
que en saben moltíssim,
com el Genís Roca,
què tal, com estàs?
Ens canviarà tant, tot el que ve, com dèiem amb el Xavier?
Passaran tantes coses
amb la tecnologia? O potser no?
Què em diries?
Espero que canviïn, perquè aquest és l'objectiu de tot plegat,
continuar avançant i evolucionar,
venen temps interessants.
No fa gaire comentava
amb un conegut,
el meu pare va viure una època
en què si ell hagués dit:
"Crec que la banca canviarà,
crec que els governs canviaran,
que les universitats canviaran,
que els negocis canviaran",
li haurien dit que estava
una miqueta alterat,
i en canvi, a nosaltres,
quan ens diuen tot això,
és la nostra normalitat,
i qui no ho vulgui veure així
està una miqueta alterat.
Quan et dic: el 2050 hi haurà 50.000 milions d'objectes connectats,
als espectadors,
per explicar-ho clarament,
internet de les coses,
¿quins objectes tindrem connectats
d'aquí uns anys, que ara no tenim,
però que això passarà?
Costa fins i tot imaginar-s'ho.
Ara venim d'una etapa en què internet ha sigut molt social,
i els que ens hem connectat
som nosaltres, els ciutadans,
i fem servir els telèfons mòbils,
i aquestes andròmines,
per estar tot el dia en xarxa,
i connectats.
La següent onada és que qui estigui en xarxa sigui qualsevol objecte,
i això canvia el disseny
de les relacions.
Per exemple, ara,
els fabricants de cotxes...
intenten parlar amb nosaltres,
però això serà molt curt,
perquè amb qui volen parlar
és amb el cotxe.
"Cotxe, com anem d'oli?",
i el cotxe dirà: "Malament."
Doncs anem reservant hora al taller, i a tu no t'ho diuen.
I el cotxe ens ho dirà.
No et preocupis,
parlaran amb la teva agenda,
ja s'organitzaran.
Per algunes tasques,
deixarà de ser eficient...
intentar parlar amb nosaltres
i les andròmines
ja s'entendran entre elles.
I a casa, per exemple?
A casa hi ha moltes...
Hi ha l'exemple que em posa
una miqueta nerviós,
que la nevera no té iogurts
i demana iogurts.
Però com a metàfora serveix.
Al final, ja, si estem
a punt d'arribar a casa,
i el cotxe avisa que estem
a punt d'arribar a casa,
el termòstat es podria encendre
i començar a adequar-se,
perquè volem estar
confortables a casa.
Àlex, els bitllets. Quant de temps seguirem amb els bitllets?
Tu estàs especialitzat
en "blockchain", criptomonedes,
tu utilitzes criptomonedes, oi?
Sí, nosaltres
les fem servir bastant.
Jo no, per exemple.
Però quan utilitzarem criptomonedes, bitcoins, això quan passarà?
Et diria que probablement
ni te n'adonaràs.
Home, una mica sí.
No, perquè nosaltres
el que estem intentant...
és que al final "blockchain"
és una tecnologia.
Nosaltres estem especialitzats
en la part d'identitat digital.
Estem treballant en projectes
on treballem amb la identitat digital d'un vehicle.
Tot el que ell comenta del vehicle, nosaltres ja hi treballem.
I quan parlem moltes vegades
de criptomonedes,
ens referim a un procés de pagament
que passa per darrere.
No entenc per què tothom es pregunta com funciona "blockchain"
i ningú es pregunta
com funciona Visa.
Visa processa
moltíssims pagaments cada dia
però a ningú li importa
com funciona.
"Blockchain" en si mateix
acabarà sent el mateix,
un sistema que farem servir,
que tindrem al mòbil,
que tindrà una usabilitat senzilla,
però que no ens importarà
com funciona,
per tant, algun dia pagaràs
una cosa amb "blockchain",
que probablement ja no serà
amb bitcoins, serà amb euros,
però seran euros
dintre de "blockchain",
cosa que probablement ni sabrem,
ni ens importarà.
Mira, Genís, de moment
es mou el Reem.
Vols intervenir?
Vols dir alguna cosa, Reem?
El món de la robòtica
és sobretot masculí.
Molt poques dones s'hi dediquen.
Sí, això és veritat.
Doncs us vull presentar la primera, la Carme Torras.
Fa molts anys que s'hi dedica
i en sap molt més de robots
que tots vosaltres junts.
Home, molt simpàtic, Reem,
gràcies pel comentari.
Escolta, Carme Torras, què tal?
És veritat, dones TIC,
per què t'agraden tant els robots?
M'agraden molt
pel que deies tu abans,
que ens permeten coneixe'ns millor
a nosaltres mateixos.
És a dir, d'alguna manera
ens hi emmirallem,
i quan intentem programar,
o construir,
per exemple,
unes mans robòtiques,
que manipulin objectes deformables, o objectes fràgils com nosaltres,
doncs veiem que difícil és
i que destres són les nostres mans.
A mi, el que em fascina
són les capacitats humanes,
per ja no dir les del cervell.
La versatilitat que té el cervell
d'adaptar-se a diferents condicions,
quan intentes programar-ho
en intel·ligència artificial,
doncs encara està a les beceroles.
Dius que una de les coses
més importants dels robots
és quan entren en contacte
amb les persones.
Seria fantàstic que tinguéssim també
robots que ajudin
les persones grans,
a canviar-se, a donar-li menjar,
però això ho esteu estudiant
també vosaltres, és molt complicat.
Ho deia abans el Xavier.
A veure, hi ha un tema molt complicat, que és la seguretat.
Una cosa és els robots
quan estaven engabiats,
en cadenes de producció
a les fàbriques,
que llavors, clar, si una persona entrava en aquesta gàbia...
immediatament s'aturava tot,
la seguretat era aturar.
Els robots que han d'entrar
en contacte amb les persones,
perquè nosaltres tenim un projecte
d'ajudar a vestir
persones amb mobilitat reduïda.
Doncs clar, hi entren en contacte, necessàriament.
I el robot ha de poder distingir
el que és un contacte volgut,
perquè ho porta la tasca,
del que és una col·lisió,
un contacte no volgut.
Hem de parlar d'ètica,
i una cosa que et preocupa més
és l'ètica, ja no només dels robots,
sinó també dels que programin aquests robots en el futur.
Evidentment,
és que l'ètica sempre és humana.
És a dir, el que importa és,
d'una banda, regular-ho,
i hi ha diferents institucions,
com el Parlament Europeu,
fa un parell d'anys
va treure una normativa,
per regular això,
quines normes
no poden infringir els robots.
Però aquesta ètica és molt genèrica,
deriva dels principis
dels drets humans.
I s'ha de particularitzar
cada situació.
És molt important que les persones que desenvolupen tecnologia,
que estan programant,
doncs almenys siguin conscients
dels problemes que hi pot haver,
també dels beneficis, no només
els riscos, però dels riscos ètics,
i hi posin remei.
Per exemple, s'introdueixen
molts biaixos, a vegades.
Parlant d'aquesta ètica,
Jordi Griful, què tal?
Benvingut, com estàs?
Hola, Xantal.
T'ho estàs passant bé?
Estem aprenent coses?
Estem aprenent molt.
Escolta'm, ¿quines línies vermelles
no ha de travessar,
ara que parlàvem de l'ètica,
aquesta revolució tecnològica?
Et poso l'exemple de la Xina,
està ja amb programes d'intel·ligència artificial,
reconeixent identitats
de persones
que després
prendrà decisions
sobre si li donem
un préstec o no,
o si aquella persona pot accedir
a la universitat o no.
Això és una línia
molt complicada, no?
I un govern tindrà una tecnologia
que serà capaç de decidir
el futur de les persones.
Jo crec que estem passant
del "saber és poder"
a "la tecnologia és poder", no?
I crec que estem en uns moments
en què aquesta ètica,
aquesta falta d'ètica possible,
si l'ajuntes amb la cobdícia,
hi ha grans empreses...
que poden tindre molt de poder.
T'imagines, per exemple,
en un futur,
que tinguem,
perquè a vegades està passant,
robots soldats?
Aquí ja entrem també en un altre... Però passa en alguns països.
Ja els tenim.
Està passant, i per exemple,
abans ha sortit una tecnologia...
aplicada al que és el cervell.
Als Estats Units, a més hi ha
un professor català que és un...
El coneixem.
El coneixem molt bé.
Que va ser un dels impulsors d'aquesta tecnologia,
que s'anomena Skeletons,
i la pots orientar, per exemple,
a ajudar persones discapacitades
a aixecar-se, a aixecar pes, etcètera, a temes socials,
o a fer de soldats.
I a fer de soldats orientats
a la guerra, o a barallar-se.
Per tant, tens aquí
unes decisions importants...
des del punt de vista d'aplicar
una tecnologia socialment,
de forma molt important,
o orientar-la a la violència
o a tindre poder sobre els pobles.
Li trasllado aquesta pregunta
al Xavier Sala-Martín.
El tema dels robots i la guerra,
o que hi hagi robots soldats,
això sí que ens fa por.
Sí, i a més molta por,
perquè acabaran venint.
Tots estem d'acord
que és una mala idea,
però acabaran venint
perquè, diguem, tots,
els europeus,
i els americans, direm:
"Escolta'm, com que som humanistes, demòcrates, i tal,
nosaltres no entrem en aquest camp."
Però després Rússia,
la Xina, hi entraran,
i nosaltres direm: "Home, nosaltres, per defensar la democràcia,
l'humanisme i els valors occidentals, també hi entrem."
Al final ningú hi vol entrar,
però tothom acabarà entrant-hi,
i això és un problema que
si la humanitat en el seu conjunt,
la privacitat de les dades
n'és un altre,
no...
no ho solucionem, no ens asseiem
en una taula i en parlem,
acabarem malament.
I el problema és
que, vist el món com està,
cada vegada està més lluny
això de la taula.
Per cert, també
el Fòrum Econòmic Mundial...
diu que es crearan
133 milions de noves feines,
que se'n destruiran 75 milions, això ho diu el Fòrum Econòmic Mundial,
algunes feines del futur,
abans ha comentat el Xavier,
tasques del futur,
tu m'hi afegiries algunes feines?
De què treballarà la meva filla
de tres anys, d'aquí uns anys?
Doncs mira, abans has comentat tecnologies com la realitat virtual,
per exemple, i ha sortit
el tema del turisme,
el turisme del futur
potser el podràs fer
entrant en un portal de realitat virtual, sense sortir de casa.
Per exemple, no?
Me'n puc anar al Japó,
que no és el mateix,
perquè les coses s'han de tocar,
s'han de trepitjar...
Però podràs fer-ho.
Les sensacions no són les mateixes.
Tindràs la possibilitat
de fer el viatge com fins ara
o d'experimentar, de conèixer coses, poblacions, ciutats,
altres llocs del món,
de forma virtual,
o aprendre, aplicar a la formació,
el disseny de tot això probablement serà una nova professió.
Veurem si ens agraden més
les coses reals o virtuals,
que això també és un altre debat.
No sé si algun revolucionari
que ara veurem
es compraria un robot
per tenir-lo a casa,
el que segur que un robot no té,
almenys de moment,
és una mil·lèsima part
del seu talent.
-Hola.
-Hola.
Jo et faig una pregunta
i tu respons.
¿Hi ha alguna característica
que creus que la intel·ligència artificial mai podrà imitar?
Sí, les excuses,
no m'imagino un robot dient:
"És que he arribat tard perquè
m'he entretingut fent caca."
Jo segueixo pensant que els ordinadors mai tindran consciència.
La intuïció ho veig
pràcticament impossible,
però bé, aquestes màquines poden fer algorismes molt ràpidament,
i potser ara tinc dubtes.
Ara et faig jo la pregunta.
Saps què és l'internet de les coses?
L'internet de les coses.
Sí, home, i tant, que ho sé.
-Que vols que t'ho expliqui?
-Sí.
Són... bueno, ja ho diu
la mateixa expressió,
l'internet de les coses,
són totes les coses
que tenen internet.
Per exemple?
Doncs un aparell de wifi.
Té internet.
-No.
-Sí.
L'internet de les coses
és més que les coses es parlin.
És que són capaços d'entendre
el comportament dels humans.
Carles Grau, ¿esdeveniments
com el Mobile World Congress...
són una prova que Catalunya
és capdavantera
en tecnologies disruptives,
em diries?
Home, hem aconseguit, a Barcelona,
a Catalunya, a Europa,
posicionar
un esdeveniment
que és molt diferencial.
Saps que aquest congrés
també succeeix a Àsia,
amb el mateix nom,
Mobile World Congress, a Xangai,
que fem normalment al mes de juny,
també és als Estats Units,
aquest darrer any a Los Angeles,
però el que hem aconseguit
a Barcelona
quant a nombre de congressistes,
impacte, rellevància,
impacte econòmic i sobretot
decisions en la indústria,
és molt diferencial,
són pràcticament
110.000 congressistes
que s'apleguen aquí,
respecte als 22.000 dels Estats Units, o els 40.000 d'Àsia,
i un nivell de decisions
que ha posicionat
Barcelona i Catalunya
a l'epicentre del sector tecnològic.
Escoltant l'amic Carles
tot aquest debat,
els smartphones també evidentment són molt importants,
són petites màquines
que ens han canviat la vida,
cap on va, tot això que has escoltat avui, cap on anem?
Darrerament, els últims anys,
s'ha convertit
en un congrés transversal,
en què la tecnologia del mòbil
ha arribat a mòbils amb rodes.
Cotxes connectats, cotxes autònoms.
Ha arribat a mòbils
amb ales, drons.
Ha arribat a mòbils amb braços,
cada vegada,
aquests robots que veiem,
tant al món industrial
com al món domèstic,
són extensions que estan utilitzant aquesta tecnologia mòbil.
Estem veient
que la tecnologia mòbil,
probablement una de les
que més ha canviat la nostra vida,
té un impacte transversal
en totes les indústries,
i ja no és un tema simplement
de dispositius o d'smartphones,
sinó que afecta transversalment,
mobilitat, indústria
i altres tipus de serveis.
Dani,
des de l'administració pública,
¿com treballeu perquè Catalunya
sigui un país capdavanter
en intel·ligència artificial?
Doncs aquest és un repte
de tots els països,
i a Catalunya
també ens ho hem imposat.
Fa uns mesos vam crear
un grup de treball,
on vam definir
conjuntament amb la Generalitat,
una estratègia de país,
amb intel·ligència artificial,
es diu Catalonia.ai,
d'"artificial intelligence",
i és una estratègia
que ara estem desplegant,
que busca potenciar l'ecosistema d'intel·ligència artificial del país
i també mirar d'impulsar
l'adopció d'aquesta tecnologia
per part d'empreses i institucions,
dins de les quals l'administració.
Si he de destacar
un parell de coses,
parlaria del talent,
aquí se n'ha parlat bastant,
el més rellevant per desenvolupar
la intel·ligència artificial
és la intel·ligència humana.
Això és absolutament...
Un aplaudiment pel Dani.
Jo crec que ha dit una gran frase.
Moltes feines del futur són les TIC.
On són les dones a les TIC?
Núria Salan, t'ho pregunto a tu,
que ets una dona TIC, fantàstica,
però on són les dones?,
perquè sempre diem que en falten.
Doncs falten les dones
a tots els àmbits TIC i tech.
Jo soc més tech que TIC,
perquè soc metal·lúrgica.
Però fa molts anys
que em dedico a intentar captar talent cap a les tecnologies,
el futur serà tecnològic
o no serà,
i el problema és on són les noies.
Les nenes són a l'escola,
estan en paritat,
perquè a l'escola hi ha nens
i nenes, fifty-fifty.
Hi ha més nenes,
per una raó que no és culpa nostra.
Per la raó que sigui,
hi ha més nenes.
Però quan arriba
el moment d'escollir,
per la raó que sigui...
bé, no, està molt estudiat,
les apartem, els diem,
que la tecnologia és difícil,
que les mates no són per tu, que això és un món on estaràs sola...
Deixem de dir coses.
Si una nena diu: "Vull ser dissenyadora de robots",
digueu-li: "Endavant."
I si teniu curiositat per saber
perquè ha triat això,
ja l'hi preguntareu de gran,
però ara no, perquè l'espanteu.
En aquest mateix moment,
en aquesta àgora,
hi ha el percentatge de dones
de l'àmbit tech-TIC: un 27%.
Ens hem comptat, oi, Carme?
I estem, doncs això és el que hi ha.
Llavors, no pot ser
que des de l'escola fins aquí...
en algun moment hem dissenyat
un gap que hem de trencar.
Quanta gent sap que el wifi i el GPS el va inventar una dona?
Que aixequi la mà.
Mira, poca gent ho sap.
Ho acabo de saber.
Doncs la Núria, que a més ho explica a les seves conferències,
expliquem que ho va inventar
una dona,
i no sabem per què no s'explica.
Ha costat també visibilitzar
dones referents dedicades
al món de la tecnologia.
Les dones de l'àmbit
de ciència i tecnologia
han estat molt invisibilitzades,
i les de tecnologia encara més.
Les nenes segurament,
si els preguntes per una científica,
et diran Marie Curie,
però si els preguntes
per una tecnòloga miraran buscant.
El wifi, el bluetooth i el GPS
van venir de la mà de Hedy Lamarr,
que és ben coneguda com a actriu,
i ella, en principi,
va ser, com tots els invents,
per donar resposta a una necessitat que hi havia,
que interferia
en el senyal del cable.
Perquè pinçaven el cable i prenien la informació que hi passava,
i ella va pensar: "Si no hi hagués cable, no es podria robar."
I ella va dissenyar
el protocol que va donar pas
a la comunicació wireless.
Doncs mireu, la meva filla, que és enginyera de telecomunicacions,
va saber que això ho va inventar
una dona perquè jo l'hi vaig dir.
I té nom: Hedy Lamarr.
I com aquests, tantíssims casos.
Mentrestant, l'equip d'investigació del "Revolució 4.0"...
us he de dir que de moment no té cap robot, de moment, tot pot passar,
però ha preparat el següent informe,
un informe que és
disruptivament peculiar.
Hi va haver una època que els únics robots que coneixíem
eren el Mazinger Z i el minipimer.
Ara hi ha molts nens que fan robòtica com a extraescolar.
¿Recordeu quan entràvem a internet amb el mòdem,
que feia aquell soroll,
com si fregís un ou per telèfon?
Ara hem començat a entrar
a l'era de l'internet de les coses:
la nevera comprarà iogurts,
el cotxe decidirà la ruta...
i els mitjons avisaran
que ens suen els peus.
Els smartphones i les aplicacions que veurem al MWC
ens faran flipar en colors.
Iniciatives com Smart Catalonia
demostraran
que l'administració pública també
es posa les piles disruptives.
Com va dir Woody Allen,
"el futur m'interessa...
perquè és el lloc on passaré
el que em queda de vida".
Ara no sé si he d'explicar
el que veig en aquestes ulleres,
però és molt fort.
Xavier, t'atreveixes a mirar-ho?
Sí, home.
T'ho imagines o no,
què passarà, quan te les posis?
M'haig de treure les ulleres.
Te les aguanto jo.
Jo vaig a veure l'emprenedor
que les ha dissenyat.
Què estàs veient, Xavier? Què hi ha?
Hi ha una noia...
Sí...
...que està practicant sexe
just a sota meu, diguem.
Sexe virtual. T'agrada, de moment, Xavier, el que veus?
Home,
abans no sé qui ho ha dit,
que els robots tenien
un problema de tacte.
És... diguem,
el problema és el tacte, no?
Clar, que veus
però no hi ha contacte.
Jo veig i no...
El sexe del futur serà així,
el que veu el Xavier?
No sé si serà així,
però per moltes persones serà
una opció a tenir en compte.
Com estàvem parlant, estem
en una societat hiperconnectada,
però alhora també està sola.
El que et permet fer el sexe
en realitat virtual
és tenir una experiència
molt pròxima a la realitat
però sense necessitar
una altra persona.
Això facilita bastant el tema,
la veritat.
Com funciona?
Ho expliquem als espectadors,
el Xavier ho ha comprovat,
et poses les ulleres
i vas veient imatges excitants...
No, la idea principal,
amb la pornografia tradicional,
tu ets un espectador.
En una pantalla
tu veus dues persones fent sexe.
Llavors, amb realitat virtual,
el que volem aconseguir
és que tu ets part de l'escena.
Tu ets la persona que té el sexe,
tu ets qui està mantenint una...
una relació sexual amb una noia X.
Però, com deia el Xavier,
no pots tocar re.
No pots tocar,
però ja s'hi està treballant.
Ha valgut la pena, Xavier?
Ha sigut encantador.
T'ha agradat o no?
És una mica... virtual.
T'agrada més real, a tu.
Sí, clar.
L'Àlex Marquina, el nostre expert crític, després hi parlarem.
Home, no em facis això...
Va, prova-les una estona.
Has de prémer això.
Ai, s'ha de posar l'aparell.
Has de prémer el zero.
Ha de prémer el zero
perquè funcioni.
M'ho expliques després?
Si puc sí.
Posa-te-les, va,
que vegem que te les poses.
Àlex, de moment les portes tu,
t'agrada?
Sí, sí, no em molestis, ara mateix.
Molt bé, deixem reposar les ulleres
i canviem totalment de tema,
és el moment de conèixer la història
d'una persona molt i molt especial.
És la història del David,
que demostra que per ell
els únics límits
són els de la seva imaginació.
Em dic David Aguilar, tinc 19 anys,
i vaig néixer
amb síndrome de Poland.
Aquesta malaltia consisteix que no se m'ha desenvolupat completament
el braç dret i el pectoral dret.
Als cinc anys el Pare Noel
em va portar el meu primer Lego,
i vaig veure que era una joguina
que m'agradava moltíssim,
i als nou anys vaig decidir construir-me una pròtesi
i en cinc dies vaig muntar
la meva primera pròtesi,
que anomeno MK1.
Estava feta amb bricks,
i com que podia fer aquest moviment
i que una pinça es tanqués i s'obrís
doncs va ser una evolució
dins del meu cap,
que vaig pensar: "Carai, quan creixi podré fer coses millors."
Aleshores vaig decidir
construir la segona,
i era més complicada que l'anterior,
perquè vaig incloure-hi un motor,
que el que feia,
amb aquest petit moviment,
apujava la mà sencera.
Com que veia que la història
anava creixent i creixent,
vaig decidir fer-ne una tercera,
que, evidentment, és més complicada que les altres dues,
perquè té més peces,
té un motor més gros,
i té dos pistons, que em permeten tancar i obrir la mà,
i al mateix temps el colze.
Quan vaig acabar vaig decidir posar-me-la per veure si funcionava,
evidentment funcionava,
i la meva primera reacció
va ser anar cap al mirall
i fer com gestos de forçut,
la tenia aquí i feia...
I va ser superdivertit, per mi.
Ara estic estudiant Bioingenyeria
i el que m'agradaria acabar fent
és ajudar la gent
a tenir una vida normal
amb una extremitat construïda doncs... per mi.
Molta gent es pensa
que tinc una discapacitat.
L'única discapacitat que tinc
és pensar que no puc fer una cosa per culpa del braç.
L'única discapacitat
que hi ha en aquest món
és pensar
que una cosa és impossible.
Fantàstic, el David,
tot un exemple de superació,
moltes felicitats.
Nosaltres continuem
amb l'Alexandre i el Carles.
Alexandre,
amb tecnologies disruptives...
som un país emprenedor?
No n'hi ha dubte.
En "blockchain", et diré.
Això va de seguretat,
va de privacitat,
va de transport
de dades encriptades,
i sí que hi ha una cosa
que moltes entitats financeres
d'aquí no gaire no tindran raó
de ser perquè no faran falta.
Aquest és un petit titular,
però te'n donaré un altre:
empreses que estan utilitzant
la impressió 3D,
estem parlant
que han pujat un 100%, ja,
que és una dada important.
Com deia abans el Sala-Martín,
que els robots ens trauran la feina,
no, les canviaran, però és cert...
que a Espanya estem parlant
d'un 12% de feines que es perdran,
i a nivell mundial en 20 anys,
poder no tant, en 10 anys,
un 40% haurà canviat.
Jo crec que és bastant important tenir-ho en compte.
Carles, ¿els nens
haurien de tenir més formació...
en tecnologies disruptives,
en robòtica, de cara al futur?
Et diré una cosa.
D'aquí uns anys,
al món hi haurà
més robots que persones.
Això és un titular
que m'has deixat, ara.
Quan, això, perquè el Xavier...
diu que anirem molt més a poc a poc.
No dic que sigui ràpid,
però passarà.
De què estem parlant, no hi serem?
Perquè d'aquí uns anys
no hi serem, nosaltres.
Simplement és qüestió
de definir què és robot.
Hem dit que hi haurà
50.000 milions de coses connectades.
Només falta que aquestes coses tinguin un plus més
perquè no siguin coses,
siguin robots.
I on serem, nosaltres?
Potser gaudirem
d'una vida molt millor.
Molt millor?
Per què no?
La innovació serveix per això,
si no, per què avançar?
Me'n vaig a escoltar
l'Àlex Marquina,
que, com sabeu,
és l'expert crític del programa,
ell ens farà un resum dels titulars
i la pregunta
que jo no he fet fins ara.
Àlex Marquina, com estem?
Primer les ulleres, t'han agradat?
Jo no sé com serà el futur,
però pel que veig aquí
serà molt excitant.
El futur serà excitant.
Sí, no et puc dir
una altra cosa.
Després si vols
t'ho explico amb més detall.
Molt bé, titulars
i pregunta que no he fet.
Jo em quedo molt tranquil, avui.
Molt tranquil.
La Judith m'ha tranquil·litzat.
Perquè la meva dona
em volia canviar per un robot,
però quan li digui que val
entre 20.000 i un milió d'euros,
probablement m'haurà d'aguantar.
No, el titular seriós, jo em quedaria amb la idea del Xavier,
que ha dit:
"Les màquines poden predir,
però els manca la part més important, que és la consciència."
Jo crec que és un bon titular.
I la Carme hi ha afegit
que també els falta l'ètica,
que és molt important
i és una qualitat només humana.
La pregunta que queda per fer.
Tothom és molt fan
de les tecnologies disruptives,
de la robòtica, de la realitat virtual, tot això està molt bé.
Però siguem seriosos:
¿pensem que l'evolució matarà
l'espècie més evolutiva que hi ha, és a dir, els humans?
Interessant pregunta
per pensar i reflexionar.
A veure, gent de l'àgora,
aixequeu la mà qui creieu que sí.
Déu-n'hi-do.
Un, dos, tres, quatre, cinc, sis...
Me'n vaig al Xavier.
De veritat ho creus?
Perquè em preocupa, si creus això.
Jo crec que som una de les últimes generacions d'Homo sapiens
tal com va creure Darwin.
Deixa'm dir que ara sentirem
més opinions de cares conegudes
sobre les tecnologies disruptives,
que cada cop tenim més presents.
Següent pregunta:
compartiries pis amb un robot?
I tant. Si paga la meitat
del lloguer, endavant.
Si el paga tot, no només
amb un robot, sinó amb dos.
De fet, ja comparteixo pis
amb un robot.
Una Thermomix,
però no es poden dir marques.
Ja comparteixo la vida amb un robot,
a casa meva tu dius: "Ei, Google",
o sobretot al meu iPad li dius:
"Oye, Siri..."
I la Siri em contesta, és a dir
que no estem parlant del segle XXI.
Si ja estem al segle XXI!
Evidentment, que compartim
la vida amb robots.
Giulio, quin balanç fas de tot el debat d'avui del "Revolució 4.0"?
És força complicat,
però és molt interessant.
La meva visió és que el segle XXI
és el segle del cervell.
És el segle del cervell,
real, natural, i l'artificial.
Hi ha una confluència d'ambdues coses que donarà molt per parlar.
Judith, alguna cosa
que vulguis afegir-hi?
Bé, pel que he vist aquí,
totes aquestes tecnologies, inclosa la robòtica, tenen molt potencial,
però és important que vagi dirigit
a millorar-nos la vida,
i per tant ha de quedar molt clar posar-hi límits
tant a nivell de legislacions,
per assegurar que això sigui així.
Xavier, si haguessis d'acabar les teves fantàstiques conferències,
com acabaries això si fos una conferència amb tot el que hem dit?
Avui s'han dit moltes coses.
Hem après moltíssim.
Jo em quedo amb un concepte
que la dit la doctora Torras,
que és el de l'ètica.
Estem davant d'una tecnologia
que no és, que no ens substitueix els músculs,
ens substitueix el cervell,
o complementa el cervell,
i té moltes implicacions ètiques.
De fet, no sé si saps que una professió de les més buscades...
a Silicon Valley és la de filòsof,
perquè tots aquests tecnòlegs
que són experts en ciència
no saben pensar
en els problemes filosòfics
que comporten els robots.
Ha estat un plaer, Xavier,
gràcies per venir.
Segur que ens tornem a veure.
Reem, també t'he de dir adeu, gràcies per participar al programa.
Moltes gràcies
per haver-me convidat.
Et tornarem a convidar
alguna altra vegada,
gràcies Reem, gràcies, Judith,
gràcies, Giulio,
gràcies a tota l'àgora,
a tots els experts.
Hem d'acabar, però la revolució segueix a TV3 i a Catalunya Ràdio.
Com ja sabeu, com dic sempre,
la revolució, o la fas, o te la fan.
Moltes gràcies.
# (Vitalic, "Waiting for the stars")
#
# Waiting for the stars to align.
#
# Waiting for the stars to align.
#
# Waiting for the stars to align.
#
# Waiting for the stars to align.
# Looking over my shoulder
# this is really new to me... #
