שלום וברוכים הבאים לבקירוב גס. והפעם, האם טכנולוגיה אי פעם תעבוד?
טוב, כולנו חווינו את החוויות האלה. הדפדפן נתקע,
מעבד התמלילים קרס, האורות על הראוטר לא היבהבו בסדר הנכון שאלת הגורל רצתה.
ובכל הרגעים האלה אנחנו פשוט רוצים לשאול בתסכול: האם זה אי פעם  יעבוד?
האם אי פעם טכנולוגיה פשוט תעבוד?
ובכן, מסתבר שבדיוק כמו במדריך הטרמפיסט לגלקסיה, התשובה לשאלה הזאת היא מאוד מאוד פשוטה.
אבל השאלה היא מאוד מאוד מורכבת.
כי בשביל להבין את התשובה אנחנו צריכים להבין למה בדיוק אנחנו מתכוונים כשאנחנו אומרים טכנולוגיה.
עכשיו, זאת כבר שאלה שממש קשה לענות עליה. למה באמת אנחנו מתכוונים כשאנחנו אומרים טכנולוגיה?
רובנו נוכל להסכים, אני מניח, שמחשב הוא טכנולוגיה, אבל מה לגבי ביגוד, קירות, להתגרד בגזע עץ על מנת לגרד את הגב,
לשטוף פצע במים, מערכת חיסונית שנלחמת בפולשנים חיצוניים?
מה מהדברים האלה הם טכנולוגיה ומה לא? איפה עובר הקו?
ההגדרה של מה זאת  טכנולוגיה נוטה להיות מורכבת כמו הגדרה של מה זה פורנוגרפיה,
או מה זה בעל חיים בביולוגיה.
זה מעיין I know it when I see it (אני יודע מה זה כשאני רואה את זה)
אבל כשמנסים למסמר את זה באמת לקיר, מגלים שזאת משימה כמעט בלתי אפשרית.
דרך אחת לפתור את השאלה של מה זאת טכנולוגיה זה להגיד שטכנולוגיה היא פשוט שימוש בכלים.
אבל פה עולה השאלה מה זה כלי, ואנחנו מצויים בדיוק באותה תסבוכת.
יש אנשים שמתפטים לאבחנה בין מלאכותי לטבעי, כלומר כלי זה כל עצם מלאכותי שבני האדם עשו.
אבל כמו שראינו בפרק קודם, האבחנה בין מלאכותי לטבעי לא באמת מחזיקה מים, גם לא במקרה הזה.
אם אני פשוט רואה מקל מונח על הרצפה, אני מרים אותו ומשתמש בו כדי לצוד חיות מסויימות,
האם זה אומר שלא השתמשתי בכלי על מנת לצוד אותם?
אם יש אבן שנשברה במקרה, בדיוק בצורה הנכונה, ואני משתמש בה כדי לחתוך עורות או לכתוש צמחים.
האם זה אומר שאני לא משתמש בכלי כשאני עושה את זה, כי האבן היתה שם באופן "טבעי".
אלה דוגמאות שנראה לי שנרצה להכליל בתוך שימוש  בכלים, וכפועל יוצא גם בתוך טכנולוגיה.
אבל ההבחנה הגסה הזאת בין מלאכותי לטבעי פשוט לא מכניסה אותם פנימה.
אבל אולי דווקא דרך הדוגמאות לאבחנות שלא עובדות ניתקלנו במשהו די מעניין.
יכול להיות שמה שהופך משהו לכלי, ומה שהופך טכנולוגיה לטכנולוגיה זה לא העצמים עצמם אלא הכוונה שלנו כשאנחנו משתמשים בהם.
כלומר, אבל זאת סתם אבן וענף זה סתם ענף, אבל אם אני משתמש באבן במטרה לכתוש צמחים,
או משתמש בענף במטרה לצוד חיות, זה מה שהופך אותם באותו הרגע לכלי?
וכפועל יוצא לטכנולוגיה. הכוונה האנושית שעומדת מאחורי המעשה.
אבל כשמדברים על כוונה, נכנסים לשטח אפור ומאוד לא מדוייק.
כלומר, כוונה זה משהו שנמצא אצלנו בראש, זה לא משהו מדיד אמפירית בעולם.
לפחות לא בינתיים, עד שבאמת נוכל למדוד את כל הדברים שקורים לנו במוח.
אבל אולי אפילו הרבה יותר חשוב מזה, מתי בפעם האחרונה באמת התכוונתם להרים סכין כדי לחתוך איתו משהו?
זה אף פעם לא קורה. מתישהו בילדות הראו לכם שכשאתם רוצים לחתוך משהו, אתם צריכים להשתמש בסכין,
ובפעם, פעמיים, שלוש הראשונות זה היה מגושם והייתם צריכים ממש להתכוון לזה, ולבוא למעשה במחשבה תחילה.
אבל מאז פשוט כשאתם רוצים לתחתוך משהו, אתם מרימים סכין, אתם עושים את זה על אוטומט.
עבור המוח שלכם אין פה יותר כוונה מאשר להפריש זיעה כשאתם רוצים להתקרר, או להפריש תאים לבנים כשאתם רוצים לתקוף חיידק.
אין פה באמת כוונה מודעת. הכל עובד על אוטומט.
אני מודע לזה שזה נשמע לכם מאוד מוזר.
Bullshit
עכשיו כשאתם יושבים פה ואתם רואים את הוידאו הזה ואתם חושבים על הפעולה של להרים סכין,
אז הסכין הוא עצם זר לכם, הוא עצם חיצוני ולכן אתם אומרים: מה זאת אומרת להרים סכין בלי להתכוון לזה?
בבירור אני רוצה להרים את הסכין ולכן אני מרים אותו.
אבל כשאתם ממש בתוך הרגע, בתוך המשימה שבה אתם רוצים לחתוך משהו, אתם לא במצב המנטלי שאתם נמצאים בו עכשיו.
אתם פשוט רוצים לבצע משימה והמוח שלכם על אוטומט מקצה את הדבר שצריך לבצע את המשימה הזאת.
כשאתם רוצים לחתוך משהו ואתם מרימים סכין על מנת לחתוך את זה , הסכין הוא לא עצם זר לכם,
הוא לא חיצוני לכם. התודעה שלכם עוטפת אותו והוא ממש נהיה כמו חלק מהגוף שלכם, חלק מהיד שלכם.
אני יודע שזה נשמע לנו מאוד מאוד מוזר, אבל אם תחשבו על זה באמת לעומק, זה מוזר לא פחות,
שהמוח שלנו מסוגל להשתמש ביד שלנו בלי באמת לחשוב שהוא משתמש בעצם חיצוני.
יד היא משהו מורכב לאין שיעור יותר מסכין. היא מגיבה בעצמה, יש לה רפלקסים,
יש לה מליוני מנגנוני בקרה, הדרך שבה היא מתקשרת עם המוח שלנו היא מורכבת להפליא.
ועדיין, כשאני רוצה להרים משהו, אני לא אומר לעצמי: אני עכשיו עומד להשתמש ביד שלי על מנת להרים את התפוח הזה.
אני פשוט מרים את התפוח הזה. אני לא חושב על היד בתור פיסת טכנולוגיה או אביזר שאני משתמש בו.
אני פשוט משתמש בו. ובאותו הרגע הוא הופך לחלק ממני.
באופן דומה כשאתם רוצים לחתוך משהו עם סכין, המוח שלכם לא באמת מעבד את זה בתור להשתמש בחפץ שהוא חיצוני לכם.
כשאתם אוחזים את הסכין ביד וחותכים איתו, הוא ממש מילולית חלק מכם.
הוא לא נתפס כפיסת טכנולוגיה או ככלי שאתם משתמשים בו.
אבל כמובן שהיינו במצבים שבהם כן המוח שלנו ביצע את ההזרה הזאת והתייחס ליד שלנו בתור כלי שהוא חיצוני מאיתנו.
זה קורה בעיקר כשהיד מפסיקה לעבוד כמו שאנחנו מצפים ממנה.
אם ישבתם עליה והיא נרדמה ויש בה תחושה של נימול.
פתאום אתם מרימים אותה מול הפנים והיא ממש חלק שהוא לא מכם.
אתם נוגעים בה, וזה מרגיש זר. אתם מנסים להפעיל אותה וכל התהליך נשבר.
פתאום, מעצם העובדה שהיא לא עובדת, היא חוזרת למצב ה"טבעי" שלה, של כלי שחיצוני מהמוח שלנו.
באופן דומה, כשאתם משתמשים בסכין, והוא מתפרק, הוא זז לא נכון, או שהוא לא מושחז והוא לא מתפקד כמו שאנחנו מצפים שהוא יתפקד,
פתאום משהו בכל החוויה נשבר. משהו בזרימה הזאת שהפכה אותו לחלק מהגוף שלנו, כבר לא עובד.
והתודעה שלנו מתמקדת עליו בחזרה, בתור כלי, בתור פיסת טכנולוגיה, שכרגע הפסיקה לעבוד.
אלו מכם שבהמות מספיק לאכול ולשתות מעל המקלדת שלכם, מכירים את זה. אני כזה.
אם נכנס משהו דביק מתחת לאחד המקשים ופתאום כשאתם מקלידים, הוא נתקע למטה,
פתאום כל החוויה הזורמת של הקלדה בתור משהו בלי שום מאמץ מנטלי, שהופכת את המחשב לממש אקסטנשיון (הרחבה) של הגוף שלכם, נשברת.
פתאום אתם תופסים שהמקלדת היא מקלדת, ואתם כרגע עסוקים במטלה של להקליד עליה.
להשתמש בה בתור כלי.
כל החוויה נשברת . היא מתרחקת מהגוף שלנו, עוברת הזרה, ואנחנו תופסים אותה כפיסת טכנולוגיה.
נעשים המון מחקרים בנושא, והקטע המרגש הוא שלאחרונה הם עוברים מחקרים בפשוט פסיכולוגיה תצפיתית,
שבה נותנים לאנשים לעשות משהו ופשוט מסתכלים עליהם, למחקרים ממש ברמה הביולוגית, ממש בהאזנה לפעילות החשמלית של המוח.
וממש רואים איך הפעילות הזאת משתנה בין המצבים השונים.
אם אנחנו משתמשים בכלי והכל עובד נהדר, המוח שלנו באמת מפסיק את העיבוד המנטלי המאוד אובססיבי ואינטנסיבי,
של להתייחס אליו כעצם נפרד מאיתנו.
שצריך כל הזמן לנטר אותו, ולהסתכל עליו ולהיות מוכוון תודעתית אליו.
והוא עובר למצב של פשוט לעשות את מה שהוא עושה, בהרבה פחות מאמץ קוגניטיבי,
וההשלכה הפסיכולוגית של זה, זה גם בעטיפה התודעתית הזאת שהופכת את החפץ הזה לחלק מאיתנו.
הוא כבר לא חפץ שזר לנו, הוא ממש עוד שלוחה של הגוף שלנו, כמו היד שלנו לצורך העניין.
כמובן שהנושא הזה הוא הרבה יותר מורכב מהאופן שבו הצגתי אותו.
גם ברמה הביולוגית-פסיכולוגית וגם ברמה הפילוסופית.
אבל, זה כן משהו שמעניין להסתכל עליו. תחת ההגדרה הזאת של טכנולוגיה כשימוש בכלים,
וכלים כמשהו שאנחנו תופסים כזר לנו ואנחנו מתכוונים תודעתית להשתמש בו, ממש באופן מוכוון,
אנחנו יכולים להבין שטכנולוגיה לא יכולה לעבוד. ממש ברמת ההגדרה.
כי ברגע שמשהו עובד, והמוח שלנו מסוגל לנכס אותו ולהתייחס אליו כמשהו מובן מאליו,
הוא ברמה ההגדרתית ממש, מפסיק להיות טכנולוגיה.
יש שתי אמירות נהדרות בנוגע לטכנולוגיה שאני מאוד אוהב, שהן די תופסות את העיקרון הזה.
דניאל הילס, אחד מאשפי הטכנולוגיה של דיסני, ובאופן כללי ממציא ויזם,
אמר שטכנולוגיה מוגדרת בתור כל הדברים שעדיין לא ממש עובדים לחלוטין.
ואלן קיי אמר, באופן ששוכלל אחר כך אחרי דאגלאס אדמס שטכנולוגיה היא בגדול כל דבר שהומצא אחרי שנולדנו.
בזה הם תופסים איזשהו משהו מאוד מאוד בסיסי, באופן שבו טכנולוגיות שבאמת עובדות, הופכות לפשוט שקופות עבורנו,
ותחת המוח שלנו מקוטלגות בתור אקסטנשיונים (הרחבות) של הגוף שלנו.
ולמעשה, אם ברוב הטכנולוגיות שמצויות בחיים שלנו, זה בדיוק המצב.
מתי בפעם האחרונה שהורדתם את המים בשירותים, אמרת לעצמכם: אני משתמש כרגע בפיסת טכנולוגיה?
כמובן שלא, זה היה פשוט חלק מהאוטומט שלכם, זה ממש חלק מהאוטומט הגופני של הליכה לשירותים,
בסוף פשוט מורידים את המים.
אבל, אם המנוף היה שבור, או אם המים לא היו יורדים, או אם המים היו מתפרצים ועולים על גדותיהם.
באותו הרגע זה כן היה הופך לשימוש בטכנולוגיה, פשוט כי היא נשברה.
ברגע שבו תוכלו לראות את הוידאו הזה בלי באפרים מעצבנים,
בלי השתקפויות מעצבנות מהמסך שלכם וברזולוציה מלאה וטבעית, המוח שלכם כבר לא יתפוס את זה כשימוש בכלי טכנולוגי.
למעשה, ליתר דיוק, המוח שלכם כבר לא יתפוס את זה בכלל.
והפעם בפינת ההמלצה - כנס עולמות, שיתקיים בחול המועד פסח, באשכול פיס בתל אביב.
הכותרת של הכנס של השנה הזאת זה "מנהיגים ומורדים".
הכנס הוא כנס של מדע בדיוני ופנטזיה, אבל יש בו תכנים שהם גם עוסקים בנושאי מדע וספקנות.
אני אעביר שם הרצאה שהיא עוסקת ברצון חופשי ומה הקו באמת בין ההחלטות שאנחנו מקבלים מתוך מודעות בחיים,
לבין החלטות שבגדול מתקבלות עבורנו.
בגלל כל מיני אלמנטים במוח שלנו, "טבעיים" יותר או פחות.
ההרצאה תתכתב עם חלק מהנושאים שעסקתי בהם בפרק על הזומבים.
למעוניינים לינק לתוכניה יהיה בתיאור הסרטון.
עד כאן לשבוע הזה. אני מקווה שנהנתם. כרגיל אל תשכחו להירשם לעדכונים, על מנת לא לפספס את הפרקים הבאים.
או אם אתם מעדיפים רישום באי-מייל או ב-RSS, יש לינק בתיאור הסרטון למטה.
אם אתם מעוניינים לעזור בתמלול הסרטונים, גם לזה יש לינק בתיאור הסרטון.
תודה רבה למי שעזר עד עכשיו, ונתראה בפרק הבא.
פשוט כי היא לא מתפקדת כמו שציפינו שהיא תתפקד.
מאדרפ...
