
Croatian: 
Hej, ja sam profesor Dave, razgovarajmo o
posebnoj relativnosti.
Sjetite se da smo govorili da
Newtonov model ne vrijedi u
svijetu vrlo malih  stvari i vrlo
brzih stvari? Saznali smo o kvantnoj mehanici
za male stvari, ali što je s vrlo brzim?
Da bismo na ovo odgovorili, prisjetimo se
klasične fizike u kojoj smo upoznali
relativno gibanje.
Galileo je razvio koncept
inercijskog referentnog sustava, tvrdeći da
mjerenja brzine ovisi o
koji referentni sustav prihvaćate. Ali s obzirom da je to
bilo  u 17. stoljeću, postojala su
ograničenja na pokuse koje je
mogli izvesti. Kad se mladi Einstein
prihvatio Galilejeve relativnosti, dao njoj je
veliku promjenu. Dio koji je ostao
isti je važnost dodjele
inercijskog referentnog sustava, kod kojih
se pretvaramo da su nepomični dok sve

English: 
Hey it's professor Dave, let's talk about
special relativity.
Remember before how we said that the
Newtonian paradigm breaks down in the
realm of the very small and the very
fast? We learned about quantum mechanics
for the small, but what about the fast?
To answer this, let's recall that in
classical physics we learned about
relative motion.
Galileo developed the concept of an
inertial reference frame, stating that
measurements of velocity depend on the
reference frame you adopt. But given that
it was the 17th century, there were
limitations as to the experiments he
could perform. When young Einstein got
his hands on Galilean relativity, he gave
it a huge facelift. The part that stayed
the same was the importance of assigning
inertial reference frames, which we
pretend are motionless while everything

English: 
else is moving relative to that frame,
which could be the earth, or a person, or a
train. Each inertial reference frame has
its own set of axes and a clock, whether
real or imaginary, to measure time. But
Einstein wondered what would happen if
you assigned an object moving very close
to the speed of light as the inertial
reference frame, or even a beam of light
itself. What would happen then? As it
turns out, some pretty strange things.
Special relativity is comprised of just
two postulates, which at first glance
seem very simple, but we quickly realize
that in order for them to be true we
have to completely restructure our
understanding of space and time. First
let's recall that an inertial reference
frame is one where no acceleration is
taking place. It must have some constant
velocity, including zero if at rest, and
we typically approximate the earth as an

Croatian: 
drugo se giba u odnosu na taj sustav,
što bi mogla biti Zemlja ili osoba ili
vlak. Svaki inercijski referentni sustav ima
vlastiti skup koordinatnih osi i sat, bez obzira na to je li
pravi ili imaginarni, za mjerenje vremena. Ali
Einstein se pitao što će se dogoditi ako
uzmete objekt koji se giba vrlo blizu
brzine svjetlosti kao inercijski
sustav, ili čak uzmete zraku svjetlosti
kao sustav. Što će se onda dogoditi? Kako je
ispalo, neke prilično čudne stvari.
Posebna relativnost se sastoji od samo
dva postulata, koji se na prvi pogled
čine vrlo jednostavnim, ali brzo smo shvatili
da ako želimo da budu istinitii
moramo u potpunosti promjeniti naše
razumijevanje prostora i vremena. Prvo se
podsjetimo da inercijalni sustav je
je onaj u kojem nema  nikakvog ubrzanja
Sustav mora imati konstantnu
brzinu, uključujući i nulu ako je u mirovanju, i
obično pretpostavljamo Zeemlju kao

English: 
inertial reference frame. The first
postulate states that the laws of
physics are the same in every inertial
reference frame. Whether you are standing
still on earth or traveling with
constant velocity in a car or plane or spaceship,
the same laws of physics always apply.
But the speed of light, represented by
the letter c, is a law of physics. It is a
constant that is used in numerous
equations, so the second postulate states
that the speed of light in a vacuum will
be the same in every inertial reference
frame. Before we brush this statement
aside, let's understand how incredible it
is. If you are standing still on the
ground and you see a car go by at 100
kilometers an hour, you will measure the
car's speed as being 100 kilometers an
hour. But if you are in another car going
90 kilometers an hour on the same road
and that first car passes you, you will

Croatian: 
inercijski referentni sustav. Prvi
postulat tvrdi da su zakoni
fizike  isti u svakom inercijalnom
referentnom  sustavu. Bilo da stojite
mirno na Zemlji ili putujući
konstantnom brzinom u automobilu ili zrakoplovu ili svemirskom brodu,
isti se zakoni fizike uvijek primjenjuju.
Ali brzina svjetlosti, koju označavamo
slovom c, je zakon fizike. To je
konstanta koja se koristi u brojnim
jednadžbama, tako da drugi postulat izriče
da će brzina svjetlosti u vakuumu biti
ista u svim inercijskim referentnim
sustavima. Prije nego što ćemo ovu izjavu pojasniti,
pokušajmo razumijeti kako je nevjerojatna.
Ako stojiš mirno na
tlu i vidiš da se automobil giba  brzinom 100
kilometara na sat, mjerit ćete
brzinu automobila od 100 kilometara na
sat. Ali ako ste u drugom automobilu koji se giba
90 kilometara na sat na istoj cesti
i da vas prvi automobil prođe, vi ćete

Croatian: 
izmjeriti brzinu automobila kao 10
kilometara na sat, jer se on
giba  10 kilometara na sat
u odnosu na inercijski sustav
vašeg automobila. Automobil ima drugačiju
brzinu ovisno o tome koji inercijski
sustav ste prihvatili, baš kako
je tvrdio Galileo. Ali Einstein tvrdi da
svjetlost ne giba na taj način. Ako
stojite mirno na Zemlji, mjerit ćete da
brzina svjetlosti iznosi 300 milijuna
metara po sekundi. Ako ste u avionu
ćete doći do istog zaključka.
Ako ste u iznimno brzom svemirskom brodu
gibajući se 299 milijuna metara u sekundi,
i dalje ćete mjeriti brzinu svjetlosti da
iznosi  300 milijuna metara u sekundi. Bez
obzira što radite, brzina svjetlosti je ista.
Eksperimenti su ovo potvrdili, jer
kada uspoređujete dva objekta koji emitiraju
svjetlo, jedno mirujuće i jedno u pokretu,
oni uvijek daju istu vrijednost za
brzinu svjetlosti. Ali kako to može biti moguće?

English: 
measure the car's speed as being 10
kilometers an hour, because it is only
moving 10 kilometers an hour with
respect to the inertial reference frame
of your car. The car has a different
speed depending on which inertial
reference frame you adopt, just like
Galileo said. But Einstein said that
light doesn't work this way. If you are
standing still on earth, you will measure
the speed of light as being 300 million
meters per second. If you are in a plane
you will reach the same conclusion.
If you are in an ultra-fast spaceship
moving 299 million meters per second, you
will still measure the speed of light as
being 300 million meters per second. No
matter what you do, it's the same.
Experiments have verified this, because
when comparing two objects emitting
light, one stationary and one in motion,
they always yield the same value for the
speed of light. But how can this be possible?

Croatian: 
Kako je c uvijek ista i zašto se ne može
drugačije izmjerit? Nije samo zato
nemamo tehnologiju da se gibamo tako
brzo, nego zato što je brzina svjetlosti
temeljni zakon fizike. To je
univerzalno ograničenje brzine. Problem se javlja
kada to moramo uzeti u obzir kod
različitih referentnih sustava. Kod
ranijeg primjera, osoba na
zemlji i osobu u sporijem automobilu
mjere različite brzine za brži auto,
i to se slaže s našim svakodnevnim
iskustvom. Ali da bi osoba
na zemlji i osoba u
svemirskom brodu koji se giba se blizu brzine svjetlosti
mjerili iste brzine za svjetlo, oni
mora doživljavati  vrijeme na različite
načine. Ovo je prvi nevjerojatni
zaključak možemo izvući iz posebne
relativnosti. Vrijeme nije neka kruta
varijabla kao što je Newton zamislio.
Ne teče apsolutnom brzinom.
Vrijeme je relativno.

English: 
How is c always the same and why can't
we catch up to it? It's not just because
we don't have the technology to go so
fast, it's because the speed of light is
a fundamental law of physics. It is the
universal speed limit. The problem arises
when we now have to try to account for
these different reference frames. With
the earlier example, the person on the
ground and the person in the slower car
measure different speeds for the faster car,
and this agrees with our everyday
experience. But in order for the person
on the ground and the person in the
spaceship moving near the speed of light
to measure the same speed for light, they
must be experiencing time in different
ways. This is the first incredible
conclusion we can derive from special
relativity. Time is not some rigid
detached parameter as Newton envisioned.
It does not flow at an absolute rate.
Time is relative.

English: 
It flows at different rates for
different observers. As much as this
sounds like science fiction, special
relativity has been verified
experimentally countless times, and to
remarkable degrees of precision, so this
is no scam. This is how the universe
works. Let's move forward and learn all
about special relativity.
Thanks for watching, guys. Subscribe to my channel
for more tutorials, support me on patreon
so I can keep making content, and as
always feel free to email me:

Croatian: 
Ono teče različitim intervalima za
različite promatrače. I koliko ovo
zvuči kao znanstvena fantastika, posebna
relativnost je potvrđena
eksperimentalno bezbroj puta, i to do
izvanredne stupnjeve preciznosti, tako ovo
nije muljaža. Ovo je način na koji svemir
radi. Idemo naprijed i sve naučimo
o posebnoj relativnosti.
Hvala što ste gledali, momci. Pretplatite se na moj kanal
za više tutoriala, podrška me na patreonu
tako da mogu nastaviti stvarati sadržaj i kao
uvijek slobodno pošaljite e-poštom:
