Bună ziua, Barbara!
 
Bună!
Mă bucur foarte mult că am luat legătura
azi. Mulţumesc.
Mulţumesc aşa de mult că faci asta!
 
Oh, mulţumesc. Sunteţi... Se spune că
sunteţi unul dintre cei mai bine informaţi
oameni de pe planetă la ora actuală.
 
Că sunteţi un adevărat vizionar.
 
Aşa că este o adevărată onoare să fiu în
legătură cu Dumneavoastră.
Mulţumesc.
 
Mulţumesc. Ştii cum spun eu 
la vizionar - să nu mori.
Dacă ai o viziune...
Vezi, eu am optzeci de ani.
Şi ceea ce este minunat, atunci când eşti
în viaţă şi exişti ca vizionar, este că se
întâmplă ceva atât de nou, încât probabil
că viziunea ta o să fie trăită în timpul vieţii tale.
Da. Dar chiar asta şi este extraordinar,
cu privire la munca Dumneavoastră.
Practic, viziunea Dumneavoastră are loc.
 
Puteţi să ne povestiţi despre căutarea
Dumneavoastră, despre viziunea pentru
omenire, pe care aţi văzut-o cu mulţi ani în
urmă? Acum patruzeci de ani?
Bine, foarte pe scurt.  
 
Când aveam 15 ani, Statele Unite 
au aruncat bomba atomică în Japonia.
Şi eu am fost atât de şocată, încât am întrebat
instituţiile care îmi ghidau viaţa.
Iată ce am întrebat:
 
Care e semnificaţia acestei noi puteri -
semnificaţia bună?
Care sunt imaginile pozitive din viitor, care
să echivaleze cu ştiinţa, industria,
tehnologia, cu "puterea Dumnezeilor"?
 
Asta se întâmpla în 1945. Acum, te
gândeşti că, din 1945 până în 2010,
puterea a crescut, iar criza s-a intensificat.
 
Şi când am început să caut, ca să văd care
este semnificaţia bună din această putere,
am aflat că nu ştia nimeni.
 
Nu mă refer la viaţa după moarte, sau la un
viitor complet metafizic.
Am mers la Colegiul Brinmark - acolo nici 
măcar nu puteai să pui întrebarea asta.
Am încercat să mă alătur bisericii şi am zis,
e ceva adevărat din toate astea?
M-am alăturat Bisericii Episcopale din
Scarsdale.
Am zis, bun... "Iată, vă arăt un mister: n-o să
 dormim niciodată, cu toţii vom fi schimbaţi, 
iubiţi-vă unii pe alţii..."
  
Am zis, asta trebuie să fie!
 
M-am dus la biserică şi am zis, e ceva
adevărat din toate astea?
La Scarsdale, New York, nu ştia nimeni.
 
Şi atunci, chestia mare pentru mine a fost
când am avut ocazia să-l întâlnesc pe
preşedintele Eisenhower, în 1952, când
tocmai devenise preşedinte.
Şi am spus, "Domnule preşedinte, am o
întrebare pentru Dumneavoastră."
"Da, domnişoară."
 
"Care credeţi Dumneavoastră că este
semnificaţia acestei noi ştiinţe, industrii,
tehnologii - semnificaţia bună?" 
  
Iar el mi-a spus, "Habar nu am."
 
Aşadar, biserica, universitatea şi
preşedintele - "habar nu am".
Iar noi am devenit o hiper-putere, 
Statele Unite.
Şi nici noi, nici altcineva nu poate să
înţeleagă semnificaţia acestei puteri.
Aşa că am început să caut, iar în căutările
mele, am ajuns la Sri Aurobindo,
Buckminster Fuller, Abraham Maslow şi,
pe scurt, am aflat că semnificaţia puterii
noastre este să ne eliberăm creativitatea,
să co-creăm...
...Pe acest Pământ şi, mai departe, şi în
univers - o specie umană co-creatoare.
Care să fie născută ca specie nouă.
 
Şi cred că sfârşitul vechiului calendar
marchează şi începutul noului calendar.
Şi, crezi sau nu, ziua mea de naştere e pe
22 decembrie.
Nuu!
 
Da! Şi...
Uau! Extraordinar! Şi să reamintim tuturor
despre calendarul maiaş care se încheie la
21 decembrie 2012.
 
Şi eu întotdeauna m-am simţit prematură.
 
Aa, asta e bună!
  
Mă simţeam ca şi cum aveam ceva... ca şi
cum lumina din mine era acolo,  
dar nu era vizibilă.
  
Şi ce anume mă atrăsese?
 
Şi cred că, odată cu dezvăluirea
calendarului maiaş, întreaga idee că 
e vorba de un ciclu...
 
Cred că e perspectiva pe care o propune
dr. Calleman.
Nu e sfârşitul final, în acea zi. Se pare că e
vorba de sfârşitul unui ciclu - dar care este
noul ciclu?
  
Şi mi-am dat seama, în cele din urmă, 
că fusesem atrasă în noul ciclu.
Da. Chiar analizaţi asta într-unul din
DVD-urile Dumneavoastră, nu? 
O viziune în care, practic, mergeţi dincolo 
de 2012, chiar vorbiţi despre asta.
Şi chiar Dumneavoastră aţi trăit o experienţă... 
mistică, sau nu ştiu cum vreţi să îi spuneţi, 
în care aţi văzut toate astea în viitor.
  
Puteţi să ne spuneţi puţin şi despre asta?
 
Da. Asta se întâmpla demult, în 1966 -
înainte să te fi născut tu!
Drăguţ!
 
Am pus Universului o întrebare.
Vezi tu, eu pun întrebări măreţe:  
Care e semnificaţia bună a puterii noastre?
Asta a fost în 1945. Acum era 1966.
 
Citisem pe Reinhold Niebuhr şi ideile lui despre
comunitate, iar el îl cita pe Sfântul Pavel.
"Toţi oamenii sunt membri ai unui singur
organism. Fiecare e unic, fiecare e necesar."
Aşa că i-am spus universului: Spune-mi, care
este povestea noastră, comparabilă ca şi
putere, cu povestea naşterii lui Christos?
 
Uau!
Când te gândeşti că povestea aia -
indiferent ce s-a întâmplat de fapt,  
au fost scrise cele patru Evanghelii.
 
Iar apoi, oamenii au fost afectaţi de poveste, 
care a schimbat lumea în bine sau în rău, 
cum vrei tu să crezi.
 
Şi eu am spus, care e povestea noastră?
Povestea care are puterea Evangheliilor?
Şi am primit o experienţă.
 
Ochiul minţii mele s-a dus în spaţiu, ca un
astronaut, dar în acelaşi timp, eram şi un
membru al organismului planetar.
 
Şi îl simţeam ca pe un sistem viu, care se
chinuia să respire.
Chiar şi în 1966. Nu mai avea energie, se
lupta, era violent, era abuziv, era pe moarte...
...În durere.
 
În durere! Iar la un moment dat, durerea a
devenit atât de intensă, încât întreaga omenire 
s-a oprit.
  
A fost o secundă de oprire, iar empatia,
sau iubirea a început să conecteze...
Şi am văzut cu câteva cadre mai încolo, în
film, cum toate sistemele sociale,
interconectate, sunt incluse şi se
reunesc... Şi am auzit cuvintele: 
Povestea noastră este o naştere.
 
E o naştere a unei omeniri capabile de
co-creare.
Iar ceea ce au venit să ne spună Christos
şi toţi marii avatari este adevărat:
Cu toţii suntem un singur organism.
Suntem buni, suntem născuţi, suntem
universali, du-te şi spune povestea,
Barbara!
Da! Deci, spuneţi că suntem fiinţe
universale.
Aşa cred. Şi am avut un moment în care
am fost fiinţă universală, în care am văzut
ca organism planetar întreg.
 
Uau! Spuneţi-ne cum e!
Este o experienţă ex-tatică!
 
Vezi tu, cuvântul "extaz" înseamnă 
"a sta în afara a ceva".
Ex-stasis.
 
Aşadar, extatic - asta e o experienţă
uluitoare, mai ales aceasta, pentru că
astronauţii au avut experienţe extatice, 
unii dintre ei.
Cu toţii au avut experienţa unei
transformări de conştiinţă.
Pentru că, fiind în afara tărâmului
pământesc şi văzând Pământul din spaţiu,
în diferite feluri, ei au avut experienţa unei
transformări extatice de conştiinţă.
Iar extatic mai înseamnă şi că eu sunt o
expresie a întregului.
Nu sunt doar un individ separat, care
încearcă să facă ceva.
Sunt o expresie a întregului -  
şi toată lumea este aşa.
Dar trebuie să stau în afara mea, ca să văd
asta.
Adică, nu poţi să vezi...
Dacă eşti o celulă din corpul tău...
Una din cele cincizeci şi trei de trilioane de
celule, n-ai avea habar cine eşti.
Deci, oglinda...
 
Ei au văzut o oglindă a planetei,
 din spaţiul cosmic.
Eu am văzut o oglindă a Pământului ca
sistem viu, format din omenire plus toată
natura, care se reuneşte.
 
Şi am văzut, am simţit la nivel celular ce
înseamnă când ne conectăm ca întreg şi
începem să ne deschidem ochii colectivi.
 
Şi practic, am început să văd o lumină.
Lumina venea de la planeta Pământ şi
venea către planeta Pământ.
Iar în momentul acela, am auzit cuvintele:
 
"Barbara, eşti prea tânără ca să înţelegi
limba luminii."
Asta era acum cincizeci de ani.
 
Iar apoi m-am dus înapoi şi am alunecat prin
spirală: univers, Pământ, viaţă, viaţă animală,
viaţă umană...
Am intrat în spirală.
Nu doar că am văzut că noi suntem un întreg, 
ci am devenit o expresie 
 a miliardelor de ani de evoluţie.
 
Uau!
Atomii noştri, moleculele noastre, celulele
noastre sunt de origine reptiliană,
mamiferă... Neocortex...
 
Vezi tu, fiecare dintre noi este universul 
în persoană.
Asta nu era doar o realitate mitică, 
sau o realitate mistică.
Era o realitate efectivă.
 
Iar când am simţit cum planeta îşi co-
ordonează  aspectele inovatoare creatoare, 
şi deopotrivă cum coordonează spiritul, tre-
zirea a fost atât de extatică, de plină de bucurie.
Aşa cum un bebeluş nou-născut abia îşi
deschide ochii şi zâmbeşte.
Eu am cinci copii, aşa că...
 
M-am simţit aşa cum se simte o mamă,
atunci când îşi vede şi îşi ţine în braţe
pentru prima oară copilul nou-născut.
 
Deci, eram atât omenirea-copil, care se
năştea, cât şi, în acelaşi timp, eram o
omenire universală, care asista la naşterea
noastră.
Uau!
 
E ca o conştiinţă dublă - eşti martor, dar în
acelaşi timp, şi participi la acel lucru 
la care eşti martor.
 
Şi n-am pierdut niciodată conştiinţa asta.
N-aţi pierdut-o niciodată! Eu chiar voiam
să vă întreb - o mai retrăiţi? Sau o retrăiţi
de fiecare dată, vorbind despre ea şi
amintindu-vă de momentul acela?
E foarte interesant. Pentru că eu văd că...
 
Funcţia mea era să merg să spun povestea.
 
Eu sunt un comunicator.
 
Chiar aşa!
 
Aşa că, de fiecare dată când comunic, sunt în
ea, pentru că e mai mult decât să îţi aminteşti.
E o re-trezire a experienţei.
 
Şi iată ce e uimitor, cu privire la... mai ales
la această viziune: suntem din ce în ce  
mai aproape de distrugere planetară 
sau de naştere planetară.
Pe măsură ce criza se coace, să zicem... 
E ca un bebeluş în pântece: el trebuie să
ajungă la un punct de criză maximă, pentru ca
acel copil să pornească  să se nască.
Noi nu ştim exact ce înseamnă criză maximă
pe planeta Pământ, dar suntem al naibii
de aproape de ea. Ştii...
 
Golful...?
 
Şi acum criza din Golf. Pare să fie... Unii
spun că e vorba de o criză a extincţiei, 
că nu e doar o problemă locală.
 
O să polueze oceanele.
 
E mai rău decât ştim.
Dar nu ştim ce să facem.
 
Şi asta e esenţial.
Pentru a avea o criză de tip evoluţionar,
trebuie să nu ştii ce să faci.
Pentru că...
 
Adică, să nu ştii ce să faci în vechiul sistem.
Aha, aha.
  
Aşadar, dacă încerci...
 
Să fii într-un loc în care trebuie doar să dai
drumul la toate...
Bietul preşedinte Obama!
 
Oare ştie preşedintele ce să facă?
Ştiu ecologii ce să facă, cu exactitate?
Poate că, împreună, ei au o intuiţie.
Dar nu există niciun sistem care să o facă.
Simţi clar asta.
 
Acelaşi lucru e valabil şi cu încălzirea
globală.
Aha.
 
Statul cel vechi nu este structurat pentru a
face faţă unei crize globale interactive.
Aşadar, de vreme ce niciunul din sistemele
existente nu poate să facă nimic, atunci ce
anume ar putea să facă ceva?
 
Cred că este vorba de conectivitatea
sinergică a unor oameni ca noi.
Sute şi sute de milioane. Miliarde.
 
Pentru că în noi se află acel proces.
 
Chiar înainte de discuţia asta lucram la o
idee pe care o am de mai mulţi ani, numită
SynCon - convergenţă sinergică.
 
Şi se construieşte o roată - poţi să o faci
oriunde te-ai afla.
Şi ai sănătate, educaţie, economie şi aşa
mai departe.
Şi oamenii intră în sectorul în care vor să
creeze.
Şi atunci spun, asta vreau să creez, de
asta am nevoie, astea sunt resursele pe
care aş vrea să le împart - şi aşa, dai la o
parte zidurile dintre sectoare.
Şi curând, ai obiective comune, ai o
coordonare a nevoilor cu resursele,  
iar sistemul devine sinergic.
 
În loc să fie competitiv, sau bazat pe
opoziţie, sau separat.
Energia de acolo e suficientă.
 
Aha. Ca roata din spatele Dumneavoastră...
 
Da, da. E roata co-creaţiei. În spirală.
Trebuie să ai impulsul spiralei.
Vezi tu, din absolut nimic...
 
Din mintea cosmosului, din mintea lui
Dumnezeu, a venit apariţia unui întreg univers.
Ei bine, eu nu uit asta niciodată.
 
Nu uit niciodată că fiecare rotocol al
spiralei aduce crize majore, care vor duce
la impulsuri evolutive, la inovaţie.
 
La fel ca fotosinteza.
Ascultam o casetă cu Brian Swimme, care
vorbea despre realitatea uluitoare a
moleculei de clorofilă.
 
Molecula de clorofilă!
Cumva inventată pentru a capta energia
solară, apoi s-a dezvoltat viaţa multicelulară 
şi s-a construit biosfera...
 
Şi, după cum spunea Brian, n-a existat
creier şi n-au existat mâini, 
în tot acel proces de creaţie.
  
Ei bine, noi avem...
Animalele au dezvoltat creierul, apoi,
treptat, oamenii au dezvoltat un creier şi
mai complex...
Dar noi nu inventăm tot procesul creaţiei.
 
Noi îl observăm.
 
Am fost creaţi de el.
Ne dăm seama dintr-o dată că îl influenţăm,
prin tot ce facem.
Iar în lucrarea mea, eu numesc asta 
originile, sau începuturile evoluţiei conştiente.
Aha.
 
Noi ne trezim ca şi evoluţie, 
care îşi influenţează propriul viitor.
