30 neves író véleménye istenről
Ez a film neves regenyírók, nemfikciós írók, drámaírók és költők az istenséggel kapcsolatos kétségeikből készített összeállítás
Ez a film neves regenyírók, nemfikciós írók, drámaírók és költők az istenséggel kapcsolatos kétségeikből készített összeállítás
Ez a film neves regenyírók, nemfikciós írók, drámaírók és költők az istenséggel kapcsolatos kétségeikből készített összeállítás
Ez a film neves regenyírók, nemfikciós írók, drámaírók és költők az istenséggel kapcsolatos kétségeikből készített összeállítás
Meg szeretném kérdezni Arthur C. Clarke-ot, hogy mire gondolt,
amikor állítólag azt mondta a pápai nunciusnak, hogy:
"Nem hiszek istenben, de rendkívüli módon érdeklődöm iránta"
Nos, azt hiszem, hogy még nem hoztam meg a végső döntést,
de Stephen (Hawking) és Karl Marx megjegyzései arra emlékeztetnek,
amit kétszáz évvel ezelőtt Napóleonnak mondott,
ha jól emlékszem Laplace, aki akkor hozta nyilvánosságra az Univerzumról szóló elméletét
és Napóleon azt kérdezte, miért nem szerepel benne isten, mire
Laplace azt válaszolta, hogy: Uram, nem volt szükségem erre a hipotézisre.
Hogy ezt megértsük, vissza kell mennünk oda, amit korábban mondtam.
Bizonyos jellemvonásokkal születünk.
Először is óriási megfigyelési képességgel
és nagyfokú kíváncsisággal
az életre vonatkozóan. Nem csak kész válaszokra vágyunk.
Ha jó kislány vagy, akkor a mennyországba jutsz, isten vigyáz rád,
és ez biztos, neked csak annyit kell tenni, hogy
hallgass a tanárodra, és így tovább.
Ami az érvelést illeti, az nem más, mint egy átviteli mechanizmus.
Egy racionális érvrendszer, ami a logika törvényeit követi,
és amiben az emberek túlnyomó többsége egyetért.
Tehát az érvelésen belül
vannak az úgynevezett cáfolhatatlan bizonyítékok,
ami azt jelenti, hogy ha találunk ilyen erejű bizonyítékokat,
akkor még az olyan emberek, akik eredetileg mást gondoltak, ha megvizsgálják a bizonyítékot,
akkor a bizonyíték hatására
megváltoztatják a véleményüket.
De ha az értelem helyett a hitre próbálunk alapozni, akkor nincs ilyen
meggyőző bizonyíték, még ha valakinek volt is egy kinyilatkoztatása,
az csak neki volt. Hogyan tudná ezt másoknak továbbadni, milyen módon?
Filozófiai értelemben,
ha használhatom ezt a kifejezést, nekem nyilvánvalónak tűnik,
ahogy az ember kivetítette magát
a mennybe, ahol
mindenható lehet, nem úgy mint itt,
erkölcsös és tisztességes,
és bosszúálló, mindaz ami nem lehet a Földön.
Én nem vagyok vallásos,
de tisztelem és értékelem az emberiség
spirituális dimenzióját, ami a vallás létrehozásáért felelős.
De mivel oly sok vallás van a világban,
de csak egy emberiség
fiziológiai értelemben
és az Egyesült Nemzetek Alapokmánya szerint egyaránt
az egyetlen emberiségnek és az alapvető emberi jogoknak
elsőbbséget kell élvezniük a vallások ellentmondó igényeivel szemben.
Ez az én személyes hitvallásom.
Manapság nagy a vita, mindenki részt vesz benne, az ateisták, kreacionisták.
Ez az új vita. 
- Ó, a kreacionisták.
Szeretem a Nagy Teremtőt az égben, bárcsak valaki megintejúvolná a TV-ben
és egyenesen megkérdezné tőle, hogy büszke-e a művére, Teremtő úr?
Elállna a szava,
és csak mondogatná, mea culpa, mea culpa, mit tettem ezekkel a szerencsétlen lényekkel!
Mindig azt kérdezzük, hogy miért, mert keressük a szándékot magunk körül,
mivel mi mindig szándékosan tesszük a dolgokat.
Azért főzünk tojást,
hogy megegyük.
Ha nézünk egy sziklát vagy egy követ, akkor arra gondolunk,
hogy mi lehet a szándéka, pedig nincs is célja, szándéka.
Tehát azon agyalunk, hogy mi lehetett annak a személynek
a szándéka, aki teremtette ezt a világot. Azt gondoljuk,
hogy ez a világ megfelel nekem, a barlang, az erdő, a patak, a mamutok,
biztos nekem alkotta a teremtő.
Nem is juthatunk más következtetésre.
Ez olyan, mintha egy pocsolya felébredne az egyik reggel,
tudom, hogy ez nem történhet meg, de hadd mondjam ezt, elvégre sci-fi író vagyok.
-
Egy pocsolya felébred reggel
és azt gondolja, milyen érdekes világban találtam magamat,
amibe kiválóan beleillek, valójában annyira pontosan illek bele,
hogy hézagmentesen illeszkedem hozzá.
 
Nyilvánvalóan számomra alkották.
Természetesen, mint a legtöbb katolikus én sem hiszek istenben
- most biztosan sokan keresztet vetnek -,
sok katolikushoz hasonlóan hitehagyott vagyok, mert nem találom istent,
egy olyan elképzelést, amely kielégítő számomra.
Az az ötlet, hogy a judeokeresztény tradíció alternatívája
vagy a semmi vagy az iszlám. Ez nonszensz!
Ez abszurd! Ez azt jelentené, hogy nincs
filozófia kereszténység nélkül, nincsenek morális értékek
kereszténység nélkül.
Hogy nincs olyan dolog, amit mostanában - szerintem helytelenül -
humanizmusnak hívunk. Azt gondolom, hogy a legfontosabb társadalmi
eredményeink, a jogegyenlőség és társadalmi igazságosság
terén elért eredmények
a szekuláris, világi embereknek köszönhetőek. Nem azért küzdöttek értük,
mert keresztény értékek, hanem mert önmagukban értékek.
A dolgokat szerintem nem az teszi jóvá,
hogy istennek tetszőek, hanem azért jók, mert jók.
Mert a többség számára pozitív eredménnyel járnak. Ez vezérelte
a legtöbb reformot a civilizációnk történetében és teszi ma is.
Teljes valótlanság szerintem az az állítás,
hogy az emberek, akik csalódtak a kereszténységben,
ebben az országban,
azok az iszlám felé fordulnak. Ez hazugság. Racionalisták lettek.
Nyugodjanak bele. - Jó, néhányan bűnösök vagyunk, egyébként ateista vagyok.
Bűnösek vagyunk, hogy azt hisszük, hogy a vallás
valahogyan
visszavonulva, megszégyenülve bujdosik az árnyékban, sajnálkozik,
hogy az egész ostobaság volt, sajnáljuk,
felejtsék el, amit mondtunk, de ez nincs így. Bosszúszomjasan térnek vissza.
Ezek az emberek,
főleg az USA-ban egyszerűen holdkórosak,
és ez az egész elfordulás a racionalitástól és a józan észtől,
maga a hit is egy racionális alap nélküli vélekedés. Azt hiszem, hogy ha hátat fordítunk
a józan észnek, akkor annak fordítunk hátat, ami emberré tesz minket.
Az agyunk, a józan ész és a racionalitás tesz azzá, amik vagyunk.
"Isten azt parancsolja Ábrahámnak, hogy ölje meg a fiát, Izsákot,
hogy ezzel bizonyítsa a hitét".
Ez önmagában is elég lenne ahhoz,
hogy kitörölje a fejünkből ezt az 'isten' ötletet.
Saramago nem haragudott meg istenre. Hogy is tehette volna?
Életének 86 éve alatt az isten nem volt számára semmi több,
mint emberi kitaláció.
Isten nem létezik.
Meggyőződésem, hogy nem létezik.
Nem számoltathat el valaki vagy valami, ami nem létezik!
Ebben az a zavaró, hogy az ember alkotta az istent,
majd a teremtménye rabszolgája lett!
Körbenézek manapság a világban és
egyre nehezebb az emberekben hinni, nemhogy istenekben!
 
Igen, humanistának nevezem magamat,
részben azért, mert azt gondolom, hogy ha
rejtőzik valamilyen intelligencia az univerzum mögött, akkor
az annyival van túl a megérthetőségen, hogy úgy tehetünk, mintha nem is lenne.
Teljesen biztos vagyok benne, hogy nem törődik vele, milyen ételt eszünk pénteken.
Tökéletesen biztos vagyok abban, hogy nem létezik,
de nyitottan állok hozzá, mivel olvastam
tudományos ismeretterjesztést, New Scientist-et, mindenfélét,
és a kvantumelmélet annyira bizarr,
hogy akár Gábriel arkangyal is felbukkanhat bármikor.
Én egy földhözragadt író vagyok, igen gyakorlatias
és nem vagyok túl spirituális személyiség sem.
Sok barátom
beszél az inspirációról, a múzsáról
és írás közben azt érzik,
valami spirituálissal lépnek kapcsolatba,
de én pont az ellenkezőjét képviselem.
Én mindent megtervezek.
Szeretem reggel tudni, hogy milyen jelenetet
fogok írni és mi fog történni a jelenetben.
Tehát az írás folyamata egyszerűen a megvalósítás folyamata,
az előre eltervezett történet életre keltése.
Ha van egy szent szövegünk,
ami elmondja, hogy hogyan keletkezett a világ és hogy mi a kapcsolat
e között az égi istenség és köztünk, akkor kioltja a kíváncsiságunkat,
az ezeknek a rejtélyeknek a megfejtésére irányuló késztetést.
Csak azt mondod: ez titok, nem ismerhetjük isten gondolatait,
mert isten útjai kifürkészhetetlenek.
Pont a csoda forrását tömi be.
És ezért van szükségünk az ateizmusra,
ami egy nagyszerűbb és elevenebb módon
kapcsol össze a világgal, érzékelve a világ csodáit,
azokat a csodákat, melyek céljai lehetnek a kíváncsiságunknak,
melyeket megfejthetünk, melyeket élvezettel,
lépésről, lépésre, mások
munkájára alapozva tárhatunk fel.
Ez egy újabb példa arra, hogy milyen furcsa, összetett
és nagyszerű a világ.
A világ e nagyszerû, csodálatos aspektusa
nem található meg az iszlámban vagy a kereszténységben vagy
bármely nagy világvallásban.
Úgy érzem, mintha mentálisan hátrakötnénk
a kezünket, kalitkába zárva a szabad, kíváncsi szellemünket.
Egy templomba járó, anglikán
családban nevelkedtem, anglikán iskolába jártam,
amely érdekes módon felkeltette
az érdeklődésem a vallás iránt.
Az ott töltött idő alatt tanulmányoztam a katolicizmust,
ami a következő logikus lépesnek tűnt.
Azóta a hitem felváltva nőtt és csökkent,
és jelenleg inkább csökken, minthogy növekedne.
 
Ha elvetjük a józan észt,
akkor egy kis időre minden lehetségessé válik.
Egy másik dimenzióban, univerzumban találjuk magunkat.
A tudomány elleni lázadás azért történt,
mivel a tudomány olyan ijesztővé vált,
amikor a múlt századfordulón Freud és Einstein
azt állították, hogy az univerzum érthetetlen.
Freud azt mondta, hogy az emberi lélek érthetetlen.
És jött a józan ész elleni lázadás.
De ha a józan ész ellen lázadunk, akkor az erkölcsi törvények ellen is lázadunk,
melyek szintén a józan észre alapulnak.
És akkor semmi sem tiltott.
Nagyon nagy erővel
a halál kultuszának ad lendületet,
a szökési sebességig,
azután vége.
Kilőjük az ûrbe, majd hamar
a Tálibok jelmondata jön:
dobjuk a józan észt a kutyák elé.
Egy szekuláris alapon nyugvó országban, amilyen ez is,
ott jogunk van sértegetni a vallást, és emiatt
boldogan jelentem meg a bíróságon istenkáromlásért,
de eszem ágában sem volt azt mondani: sajnálom.
- Nem, nem vagyok vallásos.
- Nem érzi, hogy van odafönt egy isten?
- Attól tartok, hogy nem, nincsen.
- Ha azt mondja a világnak, hogy nem hisz istenben, akkor
az emberek azt fogják mondani, hogy:
- Ó, Istenem,
milyen szörnyű ilyet mondani!
- Ha majd az egész világ nem hisz istenben,
akkor ez egy nagyszerű hely lesz. 
- A mítosztok szerkezete tisztán mutatja,
hogy mi van azon a "svédasztalon", ami az ember.
Mit akarunk, mitől félünk, mit szeretnénk, ha lenne,
mit szeretnénk nagyon, ha nem lenne,
pokol és mennyország például. Mennyországot akarunk,
poklot nagyon nem akarunk.
Igaz? Például mindig is nagyon szerettünk volna repülni,
a mítoszokban az istenek repülnek, mi pedig nem. Most már mi is repülhetünk,
bár nem pont ugyanúgy. De minden, amit teszünk,
minden egyes technológiai szerkezet, amit alkotunk,
az egy vágyra vagy félelemre adott válasz.
És ezek az emberi félelmek és vágyak nem igazán változtak.
Visszatükröződnek a mítoszokban,
melyek hosszú ideje kísérnek bennünket. - Ez az, amiért a vallások
léteznek, hogy választ adjanak erre a 2 alapvető kérdésre:
Honnan jöttünk, és ha már itt vagyunk,
akkor hogyan kellene élnünk. Nézetem szerint,
minden vallásról tudjuk, hogy az első kérdésre adott válaszuk hamis.
Nem ez a származásunk története.
Ezek lehetnek gyönyörű történetek, a Genezis egy gyönyörű történet,
a Hindu teremtésmítosz, ahol Shiva kavarja az univerzumot egy óriási edényben,
 
egy gyönyörű történet, a skandináv teremtéstörténet,
a tehénnel a Ginnungagap (óriási mélység) alján, ez is gyönyörű történet.
Nincs semmi baj velük mint történetekkel, remek történetek.
De nem igazak.
Kitalációk.
És ami az etikai kérdéseket illeti, őszintén szólva
nem akarom, hogy egy pap mondja meg, hogy mit gondoljak.
Bárhol és bármikor,
ha a vallásnak döntő szava volt az etikai kérdésekben,
akkor az inkvizícióhoz, ajatollahokhoz
és elnyomáshoz vezetett. Tehát én magam
nem a vallásban keresem a választ az élet igazi nagy kérdéseire.
Másban keresem a válaszokat, ezért a vallás szükségtelen.
- Egész életében ateista volt, mi győzte meg erről?
- A józan ész.
A legkevésbé sem tudok a keresztény dogmában hinni.
A hit szikrája sincs meg bennem ez iránt.
Egyébként sem bízom a hitben.
Mivel a hit azt jelenti, hogy olyanban higgyünk, amit nem tudunk bizonyítani.
Én egy gyakorlatias skót vagyok, szeretem a bizonyítékot.
Hiba a keresztény hitet, az elkötelezett
hívőket támadni, kicsit sem tudjuk megváltoztatni a véleményüket,
és tényleg nem is szeretném ezt tenni. Ez egy mítosz.
Úgy tekintem, mint amiről van jogom beszélni, mivel
jogom van erről beszélni, és ha el akarok mondani egy történetet,
akkor nyúlhatok a valláshoz is, mely közös kulturális kincsünk. Mindegyikőnké.
Ahhoz, hogy valakinek a sérthetetlen istenét gyalázzam
nem kell külön engedélyt kérnem,
az enyém is, mindenkié.
Azt hiszem, annál több a rejtély, minél többet tudunk a világról.
A tudomány találja meg az új rejtélyeket, így működik.
Ez egyszerűen ellentmond az utolsó lépésnek.
Valami rejtélyes, tehát van isten.
Épp ez a rejtély igazolja a létét.
Egyszerűen nem látom a logikai kapcsolatot ebben.
Azt gondolom, Michio Kakunak van igaza, amikor azt mondja,
hogy ezek a rejtélyek azok, amikre nem fogjuk tudni a választ.
De az ötlet, hogy a valóságtól elrugaszkodva
azt állítsuk, hogy minden, amit megismertünk
az életről, a bolygókról, dolgokról,
és amelyek mind céltalannak bizonyultak,
azt állítsuk, hogy ez mind nem igaz, sőt hirtelen
a következő sarkon biztosan egy célt fogunk találni.
- Ez tökéletesen valószínűtlen.
Egyszer váratlanul kórházba kerültem, nem tudtam lélegezni,
hihetetlenül nehezemre esett levegőt venni.
Különösen megdöbbentő dolog volt,
nagyon nehéz volt elfogadni,
de éreztem magamban a lelki erőt ami segített.
- Emberi lélekről van szó, átvitt értelemben, nem vallásosban,
mivel Ön nem vallásos.
- Nem, egyáltalán nem vagyok vallásos.
- Úgy találta, a lelke erősebb, mint ahogy gondolta?
- Valóban, nem tudom, hogy hogyan
jutottam túl ezen az időszakon.
- Azt gondolom, hogy a templomokat és a mecseteket ki kell tenni az államból, és az államot a templomokból és a mecsetekből.
Az gondolom, hogy az egyházi iskolák
végzetes jelenségek, és a múltban is azok voltak.
 
A korai XIX. században nem szerezhetett valaki diplomát,
ha nem csatlakozott az anglikán egyházhoz. Ezen már túljutottunk,
túl kell jutnunk az egyházi iskolákon is.
Járjanak vasárnapi hittanra, esti misére,
menjenek olyan szertartásokra, amelyet a hitük vagy eszméik
vagy világnézetük alapján szeretnének,
de az államot ebbe nem szabad belekeverni és nem várhatjuk
az államtól, hogy ebben segítsen, leszámítva, hogy békén hagy.
Azt gondolom, hogy az egyház egy speciális intézmény
és van egy vezetője és a katolikus egyház e vezetõjét
pápának hívják, tehát ha ebben az intézményben
megsértik a gyerekek jogait,
akkor valakinek felelősséget kell vállalnia,
és a legkisebb kétség sincs afelõl - Jeffry-nek igaza volt -, hogy
a Vatikán igyekszik eltussolni ezt már 2, 3, vagy isten tudja hány évtizede.
 
És Paulnak igaza van, nem csak a katolikus egyház,
 
a hetvenes években a Kincora fiúotthonban, Ulsterben,
protestáns papok és protestánsok viselkedtek
pontosan ugyanígy,
ami nem ad felmentést a katolikusoknak arra, hogy ezt folytassák.
Valakinek felelősséget kell vállalni, és az, hogy
melyik pápának, vagy melyik bíróság előtt, ez lehet kérdés,
de azt gondolom, hogy bizonyos kérdésekre választ kell kapnunk,
és a pápának kell megválaszolni őket,
mivel ő vezeti ezt az egyházat.
És az előző pápákat is felelősségre kellett volna vonni.
A másik probléma, és ez egy nagy probléma,
a hatalmas képmutatás ebben az ügyben, miközben
az egyház azt mondja, hogy a homoszexualitás megengedhetetlen.
Nos, a vallás kétségtelenül halott
Angliában, bár van egy kis feléledés
a szegénynegyedekben, főként pünkösdi egyházak formájában,
ahova betérve
azt látjuk, hogy az emberek keresik a választ
a rendetlenségre és nyomorúságra, ami körbeveszi őket.
Sokan köztük súlyosan sérültnek, vagy betegnek tűnnek.
 
Azt gondolom, hogy a vallásnak nagy szerepe van abban,
hogy egyben tartsa a társadalmat,
ami egy nehéz kérdés számomra, mivel én
nem vagyok vallásos,
mindazonáltal azt gondolom, hogy a vallásnak
nagy szerepe van abban, hogy összetartsa az embereket,
de azért elgondolkodom,
fõleg ha az amerikai vallást nézem, hogy vajon mit jelent ez
az embereknek, mi az, amiben ténylegesen hisznek,
és ez hogyan hat rájuk.
Ez lehetetlen, hogyha valaki Írországban él, mint író.
Mint polgár szeretek ott élni, a lehangoltság ellenére
 
ami jelenleg ott tapasztalható és növekszik. Az izlandi
vulkáni hamu jó hírnek számított,
felüdülést jelentett, volt mit hibáztatni,
végre nem a gazdaság, a klímaváltozás,
hanem csak egy kis zavar, és ateistaként még istent sem hibáztathatom.
- Mondhatjuk azt bizonyos értelemben,
hogy a Biblia az apjának szólt,
Darwin: 'A fajok eredete' pedig Önnek?
- Igen, azt leszámítva, hogy 'A fajok eredete'
csendben dolgozó tudósok generációjának munkáján alapszik,
csendben gondokozó emberekére,
nem hazugságokra, nem vágyvezérelt gondolkodásra,
nem abszurd mítoszteremtésre,
nem ősi félelmek nevetséges leplezésére.
 
A Biblia és minden más vallás is, a gyávaságra épül,
úgy csinálva, mintha valóság lenne. 
Szándékos gyávaság.
Nem szeretünk arra gondolni, hogy teljesen biztosan
meg fogunk halni. 
Ebből származnak a vallások, a halálfélelem.
Azt hiszem,
hogy ateista vagyok, legalábbis agnosztikus. Ettől még
nem félek a haláltól, pedig illene félni tőle,
de nem félek.
Természetesen sohasem féltem elaludni
és én így képzelem el, hogy egyszerűen örökre elalszom.
Bármik is a tények,
amiket egyetlen ember sem tud, miért és hogyan jött létre a világ,
mitől működik, mi az élet, senki sem tudja.
Pedig így van.
Mindig is így volt és így is lesz.
Miért nem fogadjuk el?
Ahhoz, hogy keresztények legyünk, el kell hinnünk azt, hogy 98 ezer évig
a fajunk szenvedett, meghaltunk, a gyerekek többsége már születéskor,
a várható élettartam 25 év körül volt, meghaltak akár egy rossz fog miatt is.
Éhínségek, küzdelem, szenvedés, háború, nyomorúság, mindez 98 ezer évig
teljesen hiába történt, majd 2 ezer évvel ezelõtt
 
véget vetettek ennek, itt az idő beavatkozni és erre a legjobb mód,
 
hogy ítéljünk emberáldozatra valakit
a Közel-Kelet elmaradottabb részén. Nem Kínában,
ahol az emberek tudnak olvasni, megvizsgálni a bizonyítékokat és van civilizáció,
menjünk a sivatagba egy kicsit kinyilatkoztatni.
Ez abszurd, egy gondolkodó ember nem hiheti el.
Amiért örülök, hogy ez így van, hogy a tárgyra térjek,
az a kereszténység kártékonysága miatt van,
mivel azt gondolom, hogy a kereszténység tanításai immorálisak,
a fő tanítás a legimmorálisabb,
a helyettes áldozat, hogy átruházhatjuk a bűneinket valaki másra
lényegében bűnbak képzés, ami valójában a
az adott területen, a sivatagban folytatott cselekedetre alapszik.
Kifizethetem a másik adósságát, ha szeretem,
átvállalhatom a börtönbüntetését, ha nagyon szeretem, önként jelentkezhetek.
Nem vehetem át mások bűneit.
Nem törölhetem el mások felelősségét és nem is szabad ezt ajánlanom,
mivel a felelősség mindig az adott emberé kell, hogy legyen, nincs helyettes áldozat.
Nagyon valószínű, hogy egyáltalán nincs megváltás.
Ez csak egy ábránd, és nem hiszem, hogy az ábrándozás túl jó dolog lenne.
 
Ez még a fő kérdést is képes beszennyezni,
amit éppen az előbb említettünk.
A szeretetet. Azáltal, hogy kötelezővé teszi a szeretetet,
úgy kell szeretnünk a szomszédunkat, mint önmagunkat, ami persze nem lehetséges,
ezért mindig tökéletlenek leszünk, mindig bűnösnek érezzük magunkat.
Szeretnünk kell valakit, akitől félnünk is kell, egy felsőbbrendű lényt.
Egy örökkévaló atya, akitől félnünk kell, de akit szeretnünk is kell.
Ha ez nem sikerül, akkor megint hitvány bűnösök vagyunk.
Ez mentálisan, morálisan vagy intellektuálisan is egészségtelen.
És elértünk a végső problémához ezzel kapcsolatban,
ami szerint ez egy totalitárius rendszer. 
Ha volna egy ilyen isten,
aki képes lenne ezekre a dolgokra és ezeket követelné tőlünk,
örökké való és változatlan, akkor egy diktatúrában élnénk,
amely ellen nincs apelláta, amit soha sem változtathatunk meg,
mely rendszer ismeri a gondolatainkat
és elítélhet egy gondolatbűnért,
és örökkévaló büntetést szabhat ki ránk, olyan cselekedetekre,
melyeket csak gondolatban követtünk el.
Hogy befejezzem, és bár sorolhatnám még tovább,
az a szerencse, hogy a legkevésbé sem kell aggódnunk,
hogy ebből az egészből bármi is igaz..
