
English: 
Books are like totems for me.
I remember the exact time and place when I
first discovered them, they're placeholders
for I was thinking about at the time and I
use them like a writer might use a prompt,
as a reference manual of possibility.
They help to germinate new ideas and approaches.
This monograph documents the work of Mackay-Lyons
Sweetapple based in Halifax, Nova Scotia.
They live and practice not far from where
I do.
The same fog blankets our towns in the morning,
we build on similar shields of granite, we
ride out the same storms so, for me, this
book has a special connection.
But, I think the work within has power that
reaches beyond our shared shores.
The buildings elevate and interpret their
setting, they respond to gravity and climate
and the horizon, the elemental forces of the
earth and glaciation, they use native materials.
The forms are simple and plain derived from
a careful study of the history of a place,

Hungarian: 
A könyv számomra olyan, mint egy totem.
Emlékszem a pontos időre és helyre, amikor először rátaláltam egyikre vagy másikra.
Megőrzik a gondolataimat az adott pillanatból, és később egyfajta útmutatóként használom őket,
mint egy író, mikor egy véletlenszerűen kiválaszott sorból merít ihletet.
Ez segít új ötleteket és megközelítéseket kidolgozni.
Ez a monográfia a MacKay-Lyons Sweetapple munkáit mutatja be. A Nova Scotia-i Halifaxben van a szélhelyük.
Nincsenek messze onnan, ahol én is élek és dolgozom.
Ugyanaz a köd fedi a városunkat reggelente, hasonló gránitrétegekre építkezünk,
ugyanazokat a viharokat vészeljük át, szóval ezzel a könyvvel különleges kapcsolatom van.
De emellett úgy gondolom, hogy az itt bemutatott munkák vonzásköre túlnyúlik közös partszakaszunkon.
Az épületek kiemelik és értelmezik a környezetüket, válaszolnak a gravitációra, az időjárásra, a láthatárra,
a Föld elemi erejére és a  jegesedésre. Helyi alapanyagokat használnak.
A formák egyszerűek és letisztultak, a környék gondos tanulmányozásából erednek,

English: 
of its people, and the traditions of indigenous
construction practices that give rise to regional
building typologies.
These aren't sentimental works though, they
understand the past but don't seek to replicate
it.
These are problems that all architects face,
that all architecture must resolve.
Their practice was established more than 30
years ago and the book includes more than
150 projects.
For all their experience, the work retains
an excitement, it has an experimental feel.
The architecture is a study in vernacular
form-making inspired by local typologies:
boat sheds, wharf buildings, barns.
There's a pragmatism to the structures, a
sense of inevitability, as if there's no other
way they could have been resolved.
The forms feel primitive, almost ground down
like glacial till and there are very clear
boundaries drawn between man and nature in
this maritime climate of harsh winds and driving
rain, snow and freezing fog.

Hungarian: 
illetve az emberekéből és az itteni hagyományos építkezési gyakorlatokéból,
amelyek a környék épületeinek tipológiáját alkotják.
Ennek ellenére nem szentimentális munkák. Értik a múltat, de nem próbálják
megismételni.
Ezekkel a problémákkal minden építész találkozik, és minden épületnek meg kell oldania.
Az irodát több, mint harminc éve alapították, a könyv több, mint 150
projektet mutat be.
Minden tapasztalatuk ellenére a munkák nem szűkölködnek lelkesedésben. Kísérleti jellegük van.
Az építészetük a népi forma-alakítást tanulmányozza, amit a helyi tipológia ihlet meg:
csónakházak, rakparti épületek, pajták.
A szerkezetek gyakorlatiasak, valahol elkerülhetetlenek, mintha más úton-módon
nem lehetett volna őket megoldani.
A formák primitívnek tűnnek, majdnem, mint a gleccser által hátrahagyott, lecsiszolódott kövek.
Egyértelmű határvonalat húznak ember és természet között ezen a szelektől borzolt,
esős, havas és ködös óceáni éghajlaton.

English: 
The architecture serves as a frame to understand
this tenuous relationship.
There's no adornment or formal magic.
Lateral elements - required to resist the
wind loads - are exposed.
The architecture reveals rather than conceals
these forces.
Materials are used for their inherent properties
rather than any preconceived aesthetic.
The place is the aesthetic and the architecture
acknowledges its deference to it.
Siding is left unfinished rather than require
continual maintenance weathering in the salt
fog over time.
And, this means your experience of the place
is a little different each time you visit.
There are parts of the buildings that feel
temporary: all the wood sticking, then there's
parts that feel timeless as if you might discover
them after a nor'easter half buried in the
sand in the far future.
These architects build in a place that doesn't
treat precious detailing or pristine finishes
kindly and to the degree that these special
materials are used, say in a minimalist glass
guardrail, it's easy to see why they don't
work.

Hungarian: 
Az építészet keretet ad ahhoz, hogy értelmezzük ezt a törékeny kapcsolatot.
Semmi díszítés, nincsenek túlgondolt alakzatok.
Az oldalsó szerkezeti elemek - amelyek a szélterheléssel szembeni ellenállóképességet biztosítják - fedetlenek.
A koncepció nem leplezi, hanem leleplezi ezeket az erőket.
Az építőanyagokat esztétikai ideálok helyett eredendő tulajdonságaik alapján alkalmazzák.
A helyszín az esztétika alapja és az épület tudomásul veszi alárendelt helyzetét.
A falburkolat nyers, így nincs szüksége folyamatos karbantartásra,
miközben a sós levegőnek van kitéve.
De ez azt is jelenti, hogy valahányszor arra jársz, mindig új élményt nyújt.
Az épület egyes részei átmenetinek tűnnek: például a falemezek.
Más részek időtlenek, mint valami, amit a távoli jövőben egy nagy vihar után a homokból
kandikál majd ki.
Ezek az építészek olyan helyen dolgoznak, amely nem értékeli az apró részleteket
és a felületek gondos megmunkálását. Még ott is, ahol különleges építőanyagok szóbajönnek,
mint ennél a minimalista üveg mellvédnél, látjuk, miért nem működnek.

English: 
What I love most about this book is that it
reminds me why I love designing buildings.
It reminds me of the value of making things,
it reminds me to look more closely at unpretentious
structures, and to wander without purpose
with an open mind.
This is a catalogue of the possible.
It’s permission to sketch, and adopt an
academic mindset, to photograph, to document
and to create.
And, when a book can kindle these kind of
emotions it's one worth keeping on a shelf
nearby.
Links are in the cards, we'll see you again
next time.
Cheers my friends…

Hungarian: 
Azt szeretem a legjobban ebben a könyvben, hogy emlékeztet, miért szeretek épületeket tervezni.
Emlékeztet az alkotás jelentőségére, figyelmeztet, hogy vizsgáljak meg kevésbé hivalkodó szerkezeteket
közelebbről, és, hogy céltalanul, nyitottan barangoljak.
Ez a lehetséges dolgok gyűjteménye.
Engedély a skicceléshez, ahhoz, hogy kutatóként gondolkozzam, hogy fotózzak, hogy dokumentáljak,
és alkossak.
Ha egy könyv ilyen érzéseket tud kiváltani az emberből, akkor érdemes helyet csinálni neki a polcon.
 
Linkek a kártyákon, viszlát legközelebb.
Köszönöm, barátaim...
