A dinamikus tudatalatti él,
az elme pedig ellentétes
hajtóerők (drive-ok) keveréke.
Freud alapvetően úgy vázolta ezt fel,
hogy létezik az id, az egó és a szeperegó,
az id az a hely, ahol ezek az ellentétes hajtóerők
felmerülnek, ez maga a természet.
Az egó az,
amit ide-oda dobálnak
ezek az ellentétes hajtóerők,
a szuperegó pedig felülről mondja,
hogy jól kell viselkedned, jól kell viselkedned.
Ez a modell tehát eltér Piaget modelljétől,
mert Piaget úgy gondolta,
hogy ahogy a gyerek ...
és nekem jobban tetszik Piaget elgondolása,
úgy gondolom, hogy egészséges fejlődés esetén
Piaget modellje helyes,
egészségtelen fejlődés esetén azonban
a freud-i modell helyes szerintem,
mivel ahelyett, hogy integrálná mondjuk az agresszív és szexuális hajtóerőket
azzá a személyiséggé, amivé válunk,
inkább az történik, hogy a szuperegó elnyomja ezeket,
tehát nem válnak az ember dinamikus részévé az egóba integrálva,
egyszerűen csak el vannak nyomva, az ember nem hozza felszínre azokat,
és így lesz valakiből "jó ember", és az ember lehet
egy nagyon kíméletlen szuperegó áldozata.
Ez történik gyakran, ha valakinek különösen elnyomó szülei voltak, vagy csak az egyik szülője volt elnyomó,
vagy egy zsarnok nagyszülője volt, de az is lehet,
hogy saját magad elnyomója vagy, és magadba szívtad az elnyomó hangokat az életed során,
majd összeállítottad ezeket egy szörnyű bíró alakjába,
aki mindig figyel téged és kritizál mindent, amit teszel,
és szörnyen, igazán kellemetlenül korlátoz téged abban,
hogy mit tehetsz, és mit nem tehetsz.
Jól látható ez az anorexiás nők esetében,
férfiak is lehetnek anorexiások, de ez sokkal ritkább,
az ő szuperegójuk, ha így nézzük, egyszerűen halálos,
minden apróságot kritizálnak magukban,
olyannyira, hogy a saját létezésüket is kritizálják.
Annyira tökéletesnek kell lenniük,
hogy ez a tökéletesség nem teszi lehetővé
azt a képességet, hogy éljenek.
Nem esznek,
és az ilyen emberek amikor a testükre néznek,
nem a megfelelő képet látják.
Úgy tűnik, hogy az anorexiások nem képesek
egészként tekinteni a testükre,
csak részekben látják a testüket.
Ha részekben kezded el nézni a tested,
bajban vagy, mert nem kapsz képet arról,
hogy milyen is valójában.
A test észlelése rendkívül bonyolult...
de menjünk tovább...
Piaget úgy tekintett az egóra, bizonyos értelemben,
mint egy játékra, ami ezekből a dinamikákból kibomlik,
és amit a szélesebb értelemben vett közösség formál össze,
és így minden integrálható,
de Freud azt mondaná, hogy mindez nem így történik,
inkább a szuperegó zsarnokságának vagyunk alávetve,
ami azt mondja, hogy soha nem szabad mérgesnek lenned,
soha nem szabad kifejezned a szexualitásodat,
mert ha ezt teszed, akkor valami nem stimmel veled és rossz ember vagy,
és akkor is rossz ember vagy, ha agresszívan viselkedsz.
Azok az emberek, akik így élnek, ilyen körülmények között,
nos...ők el vannak fojtva.
Tekinthetjük így.
