I nastavljaju... Drugim rečima, mogu da godišnje peru 500 milijardi do bilion dolara, koji su profit toga.
I da i dalje budu društveno poštovani. Evo još jednog primera:
Postoji jedna divna tužba, EU u ime 11 suverenih država Evrope je tužila RJR Nabisko
zbog pranja novca za porodicu Sadama Huseina, rusku mafiju, južnoameričke narko kartele itd...
Bolje je od romana Toma Klensija. I opisano je u tužbi kako je ovaj novac opran kod najviših vrhova korporacije. 
Pa ko je posedovao RJR Nabisko u vreme tužbe? Pa KKR (Kolberg Kravis Roberts), jedna od najprestižnijih privatnih investicionih firmi na svetu.
Tako da početkom ove godine vidimo Henrija Kravisa na naslovnici Njujorka Tajmsa ili Njuzvika predstavljen kao sledeći Voren Bafet.
Ne, nije. On je sledeći mafijaš. Ali su ovi ljudi poštovani, jer nemamo transparentnost u ekonomiji.
Tako da postoji zvanična priča koja nema veze sa pravom pričom. Jer znamo da pravu priču vodi skriven novac i prljavi trikovi.
Tako da imamo zvaničnu priču i prikrivenu, koju nazivam pravom. I recimo da neka prava informacija o pravoj priči dođe do javnosti.
Zbog interneta, zbog drugih načina komunikacije, ljudi počinju da shvataju o čemu se radi u gradu Mena, Arkanzas, 
kako su porodice Buš i Klinton partneri u ovoj narko operaciji. I Goldman Saks i AIG koji imaju prljave poslove sa stambenom agencijom.
O čemu se radi u gradu Mena, Arkanzas? Čim se to desi, dobijate "pudlice za napad".
Oni su glavni za ubijanje svega što izađe van zvanične priče. Tako da se puno ulaže u zvanična objašnjenja vezano za ovo,
dok pudlice za napad napadaju svakog ko promoviše nešto van ove realnosti.
Na primer, vidimo Geri Veba koji je napisao priču Tamni Savez, najneverovatnije delo istraživačkog novinarstva koje sam ikada pročitala. 
Nikada neću zaboraviti kada sam uzela knjigu Tamni Savez... Čula sam za nju ali je nikada nisam videla. Objavio je San Hoze Merkuri Njuz avgusta 1996. godine.
Nikada nisam videla da je izašla, i čim su je napale pudlice, San Hoze Merkuri Njuz je skinuo, ali Geri Veb je objavio knjigu.
Sada, ja sam radila kao službenik u federalnoj vladi i ako razumete mašineriju operacija, primena i zakona federalne vlade, veoma je kompleksno.
Dosta puta pročitam neku knjigu i ima dosta sitnih grešaka o operacijama, jer nikada nisu radili u vladi, a oni ne pričaju istinu.
I nikada neću zaboraviti kada sam pročitala Geri Vebovu knjigu, bila je apsolutno besprekorna.
Sve je bilo istinito što se tiče detalja operacija, zakona itd. I osnovne ekonomije, i tako sam znala da ovaj momak ima priču.
Ako pogledate šta se dogodilo kada je Geri Veb objavio knjigu u San Hoze Merkuri Njuzu, naveo je sve pravne dokumente. Hiljade i hiljade stranica.
I imam prijatelje koji rade za novine u zajednicama manjina, afro-američkoj zajednici, koji su skinuli sve dokumente.
I odjednom ne možete da ubijete priču. Priča Geri Veba je bila verodostojna u narodu jer im je dao jake dokaze, dokumente.
Napisao je potpuno istinitu priču, nebitno da li je za afro-američku zajednicu i mene, kao bivšem vladinom službeniku.
Tako da je cela bila istinita. I šta su uradili? Pustili su pudlice na njega. I ako pročitate kako je Geri Veb bio ciljan i isteran iz žurnalistike, neverovatno je.
Tako da su pudlice veoma opasne. Znam jer sam i ja bila cilj. Za vreme suđenja bili smo u kampanji kaljanja ugleda, koja je bila napadačka, neverovatna...
Bila je jedna grupa koja je bila glavna. Bilo je 17 ljudi sa punim radnim vremenom koji su slali informacije medijima kako bi pisali priče. 
Imali smo jednog reportera koji bi bukvalno napisao nešto što nije bilo tačno i naši advokati su pretili tužbom. Ali ih nije bilo briga za istinu.
Proveli smo nekoliko stotina sati sa Vašington Postom, dali im sve pravne dokumente za priču, 
i priča je bukvalno nestala za 24 sati i reporter nije hteo da mi se javi. I to je ostavilo prazan prostor za pudlice.
I nebitno da li je zaustavljanje gomile priča ili napadanje pudlica, svako ko proba da napravi priču van zvanične priče je napadnut.
Interesantno je da to više ne pali, jer imate sada nekog van zvanične priče koji je spreman da kaže da 
ne želi povišicu u CNN-u, ne želi posao u trenutnoj vladi i deo njih. Samo će sedeti tamo i pričati istinu.
Aleks Džons je dobar primer. I sagradiće svoju stvar i reći će istinu. I ne zanima ga šta ćete...
Vi pudlice možete da radite i govorite šta želite, ali ja ću da stojim čvrsto sa dokazima. Lepota interneta je da možemo da stavimo sva pravna dokumenta.
Možemo da stavimo ogromne količine dokumentacije i dokaza. Za publiku koja želi da sluša i ljude koji će pročitati to, to ubija pudlice.
I zato vidite toliku promenu. Ako gledate gledanost medija, nebitno da li su novine, Volstrit Žurnal, Njujork Tajms ili TV CNBC,
brojevi se pomeraju ka ljudima koji pričaju priču. Ali nema sumnje, svako ko priča istinitu priču mora da se bori sa pudlicama.
U proleće 1997., predsednik Kalpersa, najvećeg penzionog fonda u zemlji, je bio u jednom od mojih odbora i dali smo im prezentaciju
o mojoj viziji kako preusmeriti tok novca u zajednicama za ponovnu izgradnju američke ekonomije i tako da penzioni fondovi puno zarade.
Tako da sam imala celu tu stvar kako da ponovno otkrijemo Ameriku i da bebi-bumeri imaju dovoljno za penzionisanje.
I predsednik Kalpresa je bio na prezentaciji i rekao mi je: "Ne razumeš, prekasno je. Odustali su od zemlje, premeštaju sav novac iz zemlje u jesen."
Ta jesen je početak fiskalne godine 1998., 1. oktobar 1997. je početak fiskalne 1998. godine. 
4 biliona dolara nestaje. I počinjem da pišem i objavljujem sve ove priče kako ove godine nestaju 2.3 biliona dolara iz Pentagona, 
pa 1.1 biliona, 59 milijarde one godine, i priča za pričom koristeći vladina dokumenta koja dokumentuju nestanak ogromnog novca.
I šta se događa? Džon Stosel napravi ogromnu priču kako ljudi iz Pentagona koriste kreditne kartice koje ne plaćaju. 
Ovo svuda udari i postaje velika stvar. Sve moje komšije govore: "Da li si čuo onu strašnu stvar za Pentagon?"
Sada, taj novac čini 1% od jednog procenta onih 4 biliona dolara koji su nestali.
Tako da bukvalno, dok veliki momci odlaze ovamo sa 4 biliona, onamo ljudi govore kako ovi koriste kreditne kartice da kupuju torbice i kako je strašno.
Tako da pudlice mene napadaju jer govorim pravu priču, dok Džon Stoselovi ovog sveta zanimaju sve sa nebitnim stvarima.
Dok sam bila na suđenju, pokušali su da mi nakače tužbu za ometanje pravde. Desilo se to da su nam ilegalno zaplenili kancelarije.
I dok su bili u kancelariji, imali smo prazne korpe za uništavanje papira, i uzeli su đubre koje smo čuvali,
jer nismo mogli da ga bacimo zbog sudskog naloga. Otvorili su kesu za đubre, ispraznili je u korpu za uništavanje papira,
uzeli su izveštaje poslovnog računa, stavili ih u korpu i slikali. I upravnik imanja ih je video da to rade i rekao da ne mogu to da urade, da je to falsifikovanje.
I inspektor mu rekao da umukne i da to nisu njegova posla. I nakon što su otišli, mi smo celu zgradu očistili i upravnik imanja je bio dirnut
i pozvao me rekavši: "Dovedi svog advokata da ti dam pismenu izjavu jer žele da falsifikuju tužbu protiv tebe."
I dok se ovo događalo, poslali su nam pismo gde nas optužuju da bacamo dokumente koji su pod sudskim nalogom.
Tako da je očigledno da su hteli da nam smeste za tužbu za ometanje pravde. 
I on nam je dao pismenu izjavu, predali smo ga sudu i sud je presudio da je SOP. Nisam znala šta to znači.
I zvala sam momka koji je radio u... i pitala šta znači SOP. I rekao je da to Standardna Operativna Procedura.
Da ako nemaju dokaze da ste nešto loše uradili, onda vam oni podmetnu za ometanje pravde.
Tako da želite da ih napadnete i da ispadnu smešni, ako ne onda im smestite i falsifikujete dokaze.
To je jedna od različitih taktika kojima se služite da držite javnost u zvaničnoj priči. Isto im i dajete lažne priče, kao Džon Stosel.
Ako kao investitor investiram novac i imam profit, dobijem dividendu, kamatu, to je moj profit investitora.
Ali investicija takođe ima profit u eko-sistemu u kojem se nalazi. Recimo da se sastanemo i izgradimo centar za konvencije 
i kupimo obveznice da finansiramo taj centar i dobijemo kupon na obveznicu, to jest kamatu. Ali to takođe utiče na grad u kojem se centar gradi.
I taj uticaj može biti pozitivan ili negativan. I ja to nazivam zarada mreže.
Tako da investicija ima zaradu investitora i mreže. I cela zarada je cela ekonomska zarada. Tako da je zarada investitora plus zarada mreže jednako celoj ekonomskoj zaradi.
Vodimo ekonomiju tako što nameštamo zaradu investitora preko vlade da budemo pozitivni na trošak cele zarade.
Tako da imamo pozitivnu zaradu u Goldman Saksu i negativan u mreži i cela zarada je negativna. Smanjujemo pitu.
Tako da se investitori u Goldman Saksu obogaćuju još više, a pita se smanjuje.
Beznadežno je ako se ne promenite. Drugim rečima, ako pantljičara iscrpljuje telo, telo će umreti. 
Međutim, jednostavno je... Meni, smrt domaćina nije dobar plan. Zašto ne izbacimo parazita? Zašto ne kažemo Volstritu:
"Pozivamo vas da odrastete i da upravljate biznisom tako da poveća ukupnu ekonomsku zaradu".
Znate dobru izreku: Ono što je dobro za General Motors je dobro za Ameriku.
Izgradite fabrike, tehnologiju, pravite sve bolje proizvode, uspešno ih prodajete u svetu, to pravi poslove...
Tako da ono što je dobro za investitore je dobro za ekonomiju. Čim kažemo, kao finansijski sistem,
da ćemo da zarađujemo na stvari koje imaju pozitivnu ukupnu zaradu, sve se preokrene.
Smešna stvar je ta, naročito ako oslobodite tehnologiju, koja je dostupna, poznata ili je u laboratorijama, 
ima dovoljno bogatstva da glava zaboli. Ali stvaranje tog bogatstva zahteva uklapanje interesa bogatih i naroda.
Tako da je poruka finansijskog sistema: "Mi ćemo da zaradimo tako što ćemo da kontrolišemo život."
"Tako da ćemo vam damo lične karte, imaćemo rat protiv terorizma, patentiraćemo semena i farmeri ne smeju da prave svoja semena."
"Moraju da imaju terminator seme." Tako da finansijski sistem kaže da će imati nekoliko velikih korporacija 
i sve će kontrolisati i radite kako kažu. To sila. To je prisilna ekonomija.
