
Portuguese: 
No grande esquema das coisas, não estamos no jogo de exploração espacial há muito tempo,
Mas já aprendemos uma tonelada sobre o sistema solar.
Nós enviamos sondas para planetas, asteroides e cometas.
Nós sabemos como eles se parecem, do que eles são feitos, suas temperaturas, atmosferas,
E muito mais.
Mas você sabe o que é ainda mais surpreendente?
O que nós não sabemos.
A verdade é, ainda há muito que não entendemos sobre o nosso pequeno canto
no universo.
Então vamos olhar alguns mistérios não resolvidos do nosso sistema solar.
[1: O que causa o magnetismo solar?]
Primeiramente, o campo magnético do Sol.
Campos magnéticos em qualquer lugar são criados a partir de movimentos de partículas carregadas.
Na Terra, por exemplo, o fluxo de partículas carregadas no interior do núcleo externo geram
o campo magnético que faz sua bússola apontar para o norte, e nos protege da perigosa
radiação solar.
Agora, nós sabemos que o Sol tem seu campo magnético também.
Talvez isso não seja surpreendente
Afinal, o Sol é feito de plasma - um tipo de gás em que os elétrons e os íons se separaram
e estão livres para mover livremente -  uma receita para um campo magnético.

English: 
In the grand scheme of things, we haven’t
been at the space-exploration game very long,
but we've already learned a ton about the
solar system.
We’ve sent probes to planets and asteroids
and comets.
We know what they look like, what they're
made of, their temperatures, atmospheres,
and so much more.
But you know what’s even more amazing?
What we don’t know.
The truth is, there's still a lot we don't
understand about our little corner of the
universe.
So let's look at just a few unsolved mysteries
of the solar system.
[1: What causes the Sun's magnetism?]
First off, the Sun's magnetic field.
Magnetic fields everywhere are created by
the movement of charged particles.
On Earth, for example, a flow of charged particles
deep inside the outer core of our planet generates
the magnetic field that makes your compass
point north, and protects us from dangerous
solar radiation.
Now, we know that the Sun has a magnetic field
too.
Maybe that's not surprising.
After all, the Sun's made of plasma—a kind
of gas in which electrons and ions have separated
and are free to move around -- a recipe for
a magnetic field.

Serbian: 
Када се сагледају ствари, ми нисмо дуго у игри истраживања свемира,
али смо већ научили много тога о Сунчевом систему.
Слали смо сонде на планете, астероиде и репатице.
Знамо кaкo изгледају, oд чега су изграђене, њихове температуре, озрачја
и још много тога.
Али знате ли шта је још невероватније?
Оно што не знамо.
Истина je да има још увек доста тога што не разумемо о нашем  кутку
васионе.
Зато, хајде дa погледамо само неколико нерешених мистерија Сунчевог система.
1. Шта узрокује Сунчев магнетизам?
Прво, Сунчево магнетско поље.
Магнетна поља свуда ствара кретање набијених честица.
На Земљи, на пример, проток набијених честица дубоко унутар спољашњег језгра планете генерише
магнетно поље због чега ваш компас показује север, и штити нас од опасног
Сунчевог зрачења.
Е сад, знамо да Сунце такође има магнетно поље.
Можда то није изненађујуће.
Уосталом, Сунце је направљено од плазме - врсте гаса у ком су се електрони и јони издвојили
и могу се слободно кретати унаоколо - рецепт за магнетно поље.

Spanish: 
En el gran esquema de las cosas, no hemos estado en el juego de la exploración espacial por mucho tiempo,
pero ya hemos aprendido un montón sobre el sistema solar.
Hemos enviado sondas a planetas y a asteroides y a cometas.
Sabemos cómo son, de qué están hechos, sus temperaturas, atmósferas,
y mucho más.
¿Pero sabes qué es incluso más sorprendente?
Lo que no sabemos.
La verdad es que hay mucho que no entendemos sobre nuestro pequeño rincón del
universo.
Así que veamos unos pocos misterios sin respuesta del sistema solar.
[1: ¿Qué causa el magnetismo del Sol?]
Primero, el campo magnético del Sol.
Los campos magnéticos, en todas partes, son creados por el movimiento de partículas cargadas.
En la Tierra, por ejemplo, un flujo de partículas cargadas en lo profundo del núcleo externo de nuestro planeta genera
el campo magnético que hace que tu brújula apunte al norte, y nos protege de la peligrosa
radiación solar.
Ahora, sabemos que el Sol tiene un campo magnético también.
Eso puede que no sea sorprendente.
Después de todo, el Sol está hecho de plasma: un tipo de gas en donde electrones e iones se han separado
y son libres de moverse. Una receta para un campo magnético.

Portuguese: 
Mas nós ainda não sabemos exatamente como isso funciona, ou onde se forma.
Se inicia próximo à superfície solar, ou nas profundezas do Sol?
Como as diferentes camadas afetam umas as outras?
Entender mais sobre isso importa, porque nos ajuda a entender tudo dos flares
solares, às luzes ao norte, à radiação que os astronautas terão que lidar durante sua ida à Marte.
Além disso, pode nos ajudar a entender como os campos magnéticos de outras estrelas são.
Mas acima de tudo, desvendar os segredos do magnetismo solar irá nos ajudar a entender
porque nossa estrela é tão... inconsistente.
O Sol segue um ciclo de 11 anos.
No pico desse ciclo, o Sol é mais brilhante, e há mais flares e manchas solares.
Nós chamamos esse pico de máximo solar.
Mas o que é interessante é o modo como o campo magnético solar muda durante este ciclo.
As linhas de campo magnético ficam cada vez mais confusas próximas ao máximo solar,
e depois uma série de explosões - conhecidas como ejeções de massa coronal - analise - as novamente.
O melhor que podemos dizer, é que as linhas começam a correr de polo a polo, igual
o que elas fazem na Terra.
Mas depois, por causa da rotação do Sol, elas se envolvem ao seu redor como algodão doce.
Eventualmente essas linhas puxadas e esticadas "arrebentam" como uma borracha esticada

Serbian: 
Али, још увек не знамо како тачно оно ради, или где се образује.
Да ли почиње близу Сунчеве површине или дубоко унутар Сунца?
Како различити слојеви утичу једни на друге?
Одгонетање овога је важно, зато што ће нам помоћи да разумемо све од Сунчевих
бакљи до поларне светлости.
Приде нам то може помоћи да предвидимо каква би могла бити магнетна поља других звезда.
Али изнад свега, откључавање тајни Сунчевог магнетизма помоћи ће нам да откријемо
зашто је наша звезда тако нестална.
Сунце прати 11-годишњи циклус.
На врхунцу овог циклуса Сунце је светлије и више је Сунчевих бакљи и пега.
Овај врхунац зовемо Сунчев максимум.
Али оно што је занимљиво је начин на који се Сунчево магнетно поље мења током циклуса.
Линије његовог магнентног поља постају све збрчканије док се приближава Сунчевом максимуму,
а затим га низови експлозија - познати као коронална масовна избацивања - изнова изгладе.
Колико нам је познато, линије поља полазе од пола до пола као и
на Земљи.
Али се онда, због Сунчевог обртања, обмотају око њега попут шећерне вуне.
На крају ове растегнуте и натезане линије поља пуцају као прерастегнута гумица

Spanish: 
Pero aún no sabemos exactamente cómo funciona, o dónde se forma.
¿Comienza cerca de la superficie solar, o en lo profundo del Sol?
¿Cómo se afectan las diferentes capas entre sí?
Llegar al fondo de esto importa, porque nos ayudará a entender todo desde fulguraciones
solares, hasta las auroras polares.
Además, podría ayudarnos a predecir cómo serían los campos magnéticos de otras estrellas.
Pero sobre todo, descubrir los secretos del magnetismo del Sol nos ayudará a entender
por qué nuestra estrella es tan... inconsistente.
El Sol sigue un ciclo de once años.
En el pico de este ciclo, el Sol es más brillante, y hay más fulguraciones y manchas solares.
Llamamos a este pico el máximo solar.
Pero lo que es interesante es la forma en la cual el campo magnético del Sol cambia durante el ciclo.
Las líneas de su campo magnético se desordenan más y más a medida que se acerca al máximo solar,
y luego una serie de explosiones, conocidas como eyecciones de masa coronal, las suavizan de nuevo.
Lo mejor que podemos decir es que las líneas de campo comienzas a correr derechas de polo a polo,
como lo hacen en la Tierra.
Pero luego, debido al giro del Sol, quedan envueltas alrededor de él, como dulce de algodón.
Finalmente, estas líneas de campo estiradas y forzadas se "rompen" como una banda elástica estirada

English: 
But we still don't know exactly how it works,
or where it forms.
Does it start near the solar surface, or deep
inside the Sun?
How do the different layers affect each other?
Getting to the bottom of this matters, because
it'll help us understand everything from solar
flares, to the northern lights,.
Plus, it could help us predict what the magnetic
fields of other stars might be like.
But above all, unlocking the secrets of the
Sun’s magnetism will help us figure out
why our star is so ... inconsistent.
The Sun follows an 11-year cycle.
At the peak of this cycle, the Sun is brighter,
and there are more solar flares and sunspots.
We call this peak the solar maximum.
But what's interesting is the way the Sun's
magnetic field changes during the cycle.
The lines of its magnetic field get more and
more messy as it nears the solar maximum,
and then a series of explosions -- known as
coronal mass ejections -- smooth it out again.
The best we can tell, the field lines start
out running straight from pole to pole, like
they do on Earth.
But then, because of the Sun spinning, they
get wrapped around it like cotton candy.
Eventually these stretched and pulled field
lines “snap” like a rubber band stretched

Portuguese: 
ao extremo, produzindo explosões e levando o campo onde ele começou.
Mas tudo isso é baseado no que nós podemos observar na superfície do Sol.
O que nós não conseguimos desvendar é como esses fenômenos são criados pelo que está acontecendo abaixo
da superfície.
Talvez eles são causados por forças entre camadas exteriores do Sol que estão se agitando
em correntes de convecção, como panelas de água quente, e as partes abaixo não estão.
Talvez seja mais sobre os próprios movimentos de correntes de convecção em si.
Nós ainda temos um longo caminho a percorrer antes de entendermos como exatamente os campos se originam.
Para conseguir nossas respostas, precisamos olhar mais ao fundo.
[2: Por que Vênus é tão diferente da Terra?]
Agora um pouco mais longe do Sol: O tempestuoso planeta Vênus.
Vênus sempre foi um pouco misterioso.
É descrito como o irmão gêmeo da Terra.
É muito similar em tamanho, e está bem dentro de uma região solar chamada zona habitável,
onde a água líquida pode existir.
Mas acontece que... não muito.
Em muitos aspectos, Vênus é mais próximo de ser o nosso irmão malvado.
É um planeta de tempestades implacáveis, chegando a 300 quilômetros por hora, e um gigantesco efeito estufa
que lhe dá uma temperatura média de 462 graus Celsius.
É quente o bastante para derreter chumbo.
Então, por que é tão diferente da Terra?
E o que começou esse efeito estufa?
Bem, sabemos o que está causando o efeito estufa hoje.
A atmosfera é 95% composta por dióxido de carbono.

Serbian: 
стварајући експлозије те поново смирујући и враћајући га на почетак.
Али све ово се заснива на ономе што можемо посматрати на површини Сунца.
Оно што не можемо открити је како ове феномене ствара оно што се дешава испод
површине.
Можда их изазивају силе између спољашњих слојева Сунца којe се измешају
у конвекцијске струје, попут лонаца вреле воде и делова испод њих који нису.
Можда се више ради о кретању у самим конвекцијским струјама.
Морамо још много тога да сазнамо да бисмо схватили где тачно настаје поље.
Да бисмо добили свој одговор, морамо гледати много дубље.
2. Зашто је Венера тако другачија од Земље?
А сад, мало даље од Сунца: олујна планета Венера.
Венера је одувек била помало загонетна.
Описивана је као Земљина близнакиња.
Приближно је сличне величине и довољно је унутар тз. Сунчеве настањивог појаса,
где може постојати течна вода.
Но, испоставља се...не баш толико.
По много чему, Венера је више као наша зла близнакиња.
То је планета непосустајућих олуја које бесне 300 километара на час, а незадрживи ефекат стаклене баште
даје јој просечну температуру од 462 степена Целзијуса.
То је довољно топло да истопи олово.
Дакле, зашто је тако другачија од Земље?
И шта је покренуло ефекат стаклене баште?
Па, данас знамо шта изазива ефекат стаклене баште.
Озрачје је 95% угљен-диоксид.

English: 
too far, producing explosions and calming
the field back down to where it started.
But all of this is based on what we can observe
on the surface of the Sun.
What we can’t figure out is how these phenomena
are created by what’s happening beneath
the surface.
Maybe they’re caused by forces between the
outer layers of the Sun that are churning
in convection currents, like pots of hot water,
and the parts below them that aren’t.
Maybe it’s more about the motion in the
convection currents themselves.
We still have a long way to go before we'll
understand where exactly the field originates.
To get our answers, we'll need to look much
deeper.
[2: Why is Venus so different to Earth?]
Now a little further out from the Sun: the
stormy planet Venus.
Venus has always been a bit puzzling.
It's been described as Earth's twin.
It's a roughly similar size, and it’s well
inside the Sun's so-called habitable zone,
where liquid water could be a thing.
But it turns out ... not so much.
In many ways, Venus is more like our evil
twin.
It's a planet of unrelenting storms, raging
at 300 kilometers an hour, and a runaway greenhouse
effect that's given it an average temperature
of 462 degrees Celsius.
That is hot enough to melt lead.
So, why is it so different from Earth?
And what got that greenhouse effect started?
Well, we know what's causing the greenhouse
effect today.
The atmosphere is 95% carbon dioxide.

Spanish: 
demasiado, produciendo explosiones y calmando al campo de vuelta a donde empezó.
Pero todo esto está basado en lo que podemos observar de la superficie del Sol.
Lo que no podemos discernir es cómo estos fenómenos se crean por lo que está ocurriendo bajo
la superficie.
Tal vez son causados por fuerzas entre las capas exteriores del Sol que se están agitando
en corrientes convectivas, como ollas de agua caliente, y las parte bajo ellas que no lo están.
Tal vez tiene que ver más con el movimiento de las mismas corrientes convectivas.
Todavía tenemos mucho que recorrer antes de entender dónde se origina el campo exactamente.
Para obtener nuestras respuestas, debemos mirar más profundo.
[2: ¿Por qué es Venus tan diferente a la Tierra?]
Ahora un poco más lejos del Sol: el planeta tormentoso Venus.
Venus siempre ha sido un poco misterioso.
Ha sido descrito como el gemelo de la Tierra.
Es bastante similar en tamaño, y está dentro de la llamada zona habitable del Sol,
donde el agua líquida puede existir.
Pero resulta que... no tanto.
En muchas formas, Venus es más como nuestro gemelo malvado.
Es un planeta de tormentas implacables, rugiendo a 300 kilómetros por hora, y un efecto
invernadero que le da una temperatura promedio de 462 grados Celsius.
Eso es tan caliente como para derretir plomo.
Así que, ¿por qué es tan diferente a la Tierra?
¿Y qué comenzó que el efecto invernadero empezara?
Bueno, sabemos qué está causando el efecto invernadero hoy.
La atmósfera es 95% dióxido de carbono.

English: 
That's a powerful greenhouse gas, the same
gas that's the main cause of climate change
on Earth.
When you consider that Earth’s atmosphere
only has 0.04% CO2, you can see why 95% might
be a problem.
The question is, why does Venus have so much?
Scientists think Venus was once a lot like
the Earth, with liquid water and not so much
CO2.
But at some point, it got warm enough that
the water evaporated, and since water vapor
is a powerful greenhouse gas, too, this just
made the heating worse.
Eventually it got hot enough that carbon that
had been trapped in rocks was released, which
ended up filling the atmosphere with CO2.
The million dollar question is: What got the
heating started in the first place?
Was it because the planet had a little too
much CO2 to start with?
Was it maybe a tad too close to the Sun?
Or could it have been because of some catastrophic
event?
It's anybody's guess.
Despite all the questions we have about Venus,
we've only sent three missions there, so we
have a lot more exploring to do.
In future missions, we could study its atmosphere,
to better understand the weather patterns,
and figure out what chemical reactions happen
in each layer.
We could look for hotspots to see if there
have been active volcanoes recently.

Serbian: 
То је моћан гас стаклене баште, исти гас који је главни узрок климатских промена
на Земљи.
Када узмете у обзир да Земљино озрачје има само  0.04% ЦО2, можете схватити зашто 95% може
бити белај.
Питање је: Зашто га Венера има тако много?
Научници мисле да је Венера некада била много више налик Земљи, са течном водом и без тако много
ЦО2.
Али у једном тренутку, постала је довољно топла да је вода испарила, а пошто је водена пара
такође моћан стакленобаштенски гас, ово је само учинило загревање горим.
На крају, постала је довољно врела да се ослободи угљеник који је био заробљен у стенама, који је
напунио озрачје са ЦО2.
Питање од милион долара је: Шта је пре свега покренуло загревање?
Да ли је то због тога што је планета имала превише ЦО2 на почетку?
Да ли је била мало преблизу Сунцу?
Или је то могло бити због неког катастрофичког догађаја?
То се сви питају.
Упркос свим питањима која имамо око Венере, послали смо тамо само три мисије, тако да
имамо још много истраживања да обавимо.
У будућим мисијама бисмо могли проучити њено озрачје ради бољег разумевања образаца времена,
и открити које хемијске реакције се дешавају у сваком слоју.
Могли бисмо потражити жаришта да видимо да ли је тамо било недавно активних вулкана.

Spanish: 
Ese es un poderoso gas invernadero, el mismo gas que es la causa principal del cambio climático
en la Tierra.
Cuando consideras que la atmósfera de la Tierra sólo tiene 0.04% de CO2, puedes ver por qué el 95% podría
ser un problema.
La pregunta es ¿por qué Venus tiene tanto?
Los científicos piensan que Venus fue antes como la Tierra, con agua líquida y sin tanto
CO2.
Pero en algún punto, se calentó lo suficiente como para que el agua se evaporara, y como el vapor de agua
también es un poderoso gas invernadero, esto sólo hizo al calentamiento peor.
Finalmente se calentó tanto que el carbono atrapado en las rocas se liberó, lo que
terminó por llenar a la atmósfera con CO2.
La pregunta del millón de dólares es: ¿qué causó el calentamiento originalmente?
¿Fue porque el planeta tenía suficiente CO2 como para empezar?
¿Tal vez estaba un poco muy cerca del Sol?
¿O podría haber sido por un evento catastrófico?
Nadie lo sabe.
A pesar de todas las preguntas que tenemos sobre Venus, sólo hemos enviado tres misiones allá, así que
tenemos mucho que explorar.
En misiones futuras, podríamos estudiar su atmósfera, para entender mejor los patrones de clima,
y darnos cuenta de qué reacciones químicas ocurren en cada capa.
Podríamos buscar puntos calientes para ver si hay volcanes activos recientes.

Portuguese: 
É um poderoso gás contribuinte para o efeito de estufa, o mesmo gás que é a principal causa das alterações climáticas
na Terra.
Quando você considera que a atmosfera da Terra tem apenas 0,04% de CO2, você pode ver porque 95%
pode ser um problema.
A questão é, por que Vênus tem tanto?
Cientistas acreditam que Vênus foi um dia muito parecido com a Terra, com água líquida e não muito
CO2.
Mas em algum ponto, ele ficou quente o suficiente para que a água evaporace, e uma vez que o vapor de água
é um poderoso gás de efeito estufa também, isso fez o aquecimento piorar.
Eventualmente ficou quente o suficiente para o carbono que tinha sido preso em rochas fosse lançado, o que
acabou enchendo a atmosfera com CO2.
A pergunta de um milhão de dólares é: O que começou o aquecimento em primeiro lugar?
Foi porque o planeta tinha um pouco de CO2 a mais para começar?
Talvez sua maior proximidade com o Sol?
Ou talvez a causa seja algum evento catastrófico?
alguém precisa adivinhar.
Apesar de todas as perguntas que temos sobre Vênus, enviamos apenas três missões lá, então nós
temos um pouco mais de exploração para realizar.
Em futuras missões, poderíamos estudar sua atmosfera, entender melhor os padrões climáticos,
E descobrir quais reações químicas acontecem em cada camada.
Podemos procurar por pontos quentes para ver se ainda existem vulcões ativos atualmente.

Spanish: 
Podríamos incluso buscar signos de vida pasada, y estudiar la geología del planeta.
[3: Las tormentas de Urano]
Ahora, por otro lugar tormentoso, esta vez en las lejanías exteriores del sistema solar: Urano.
Cuando quedas atrapado en una tormenta, podría ser bochornoso e incómodo.
Pero eso no es nada comparado a algunas de las tormentas en el resto del sistema solar.
Y por mucho tiempo, Urano no era visto como particularmente loco en el departamento de tormentas.
Esto es, hasta 2014, cuando los astrónomos se llevaron una sorpresa.
Encontraron grupos de tormentas de metano gigantescas barriendo el planeta.
Antes de eso, se creía que las tormentas en otros planetas eran causadas por la energía del Sol.
Pero la energía del Sol no es lo suficientemente fuerte en un planeta tan distante como Urano.
Y hasta donde conocemos, no hay otra fuente de energía como para causar tan grandes tormentas.
La única cosa en donde los científicos están muy confiados es que las tormentas en Urano
comienzan en su atmósfera baja, no como las tormentas guiadas por el Sol, que ocurren más arriba.
Sin embargo, y mas allá de eso, la causa real sigue siendo un misterio.
Tal vez estamos totalmente equivocados sobre qué ocurre en medio de Urano.
La atmósfera podría ser mucho más dinámica de lo que parece en el exterior, generando
calor que da poder a estas tormentas.
Y también podría ser mucho más caliente ahí de lo que creemos.

Portuguese: 
Nós podemos ainda procurar por sinais de vidas no passado, e estudar a geologia do planeta
[3: Tempestades em Urano]
Agora, para outro lugar tempestuoso, desta vez nos confins do sistema solar: Urano.
Quando você é pego em uma tempestade, pode ser pegajoso e desconfortável.
Mas isso não é nada comparado a algumas das tempestades no resto do nosso sistema solar.
E durante muito tempo, Urano não era visto como particularmente louco no departamento de tempestade.
Ou seja, até 2014, quando os astrônomos tiveram uma surpresa.
Eles encontraram aglomerados de gigantescas tempestades de metano varrendo o planeta.
Antes disso, as tempestades em outros planetas eram pensadas para ser conduzidas pela energia do sol.
Mas a energia do Sol não é suficientemente forte em um planeta tão distante quanto Urano.
E, tanto quanto sabemos, não há qualquer outra fonte de energia para conduzir tais tempestades enormes.
A única coisa que os cientistas estão bastante confiantes sobre é como as tempestades em Urano
começam em sua atmosfera mais baixa, ao contrário das tempestades solares conduzidas, que ocorrem mais ao alto.
Além disso, a verdadeira causa permanece um mistério.
Talvez estejamos totalmente errados sobre o que está acontecendo no meio de Urano.
A atmosfera poderia ser muito mais dinâmica do que parece de fora, gerando
calor que está alimentando essas tempestades.
e poderia ser muito mais quente lá do que pensamos, também.

English: 
We could even search for signs of past life,
and study the planet's geology.
[3: s]
Now for another stormy place, this time on
the outer reaches of the solar system: Uranus.
When you get caught in a thunderstorm, it
might be sticky and uncomfortable.
But that’s nothing compared to some of the
storms in the rest of our solar system.
And for the longest time, Uranus wasn't seen
as particularly crazy in the storm department.
That is, until 2014, when astronomers got
a surprise.
They found clusters of gigantic methane storms
sweeping across the planet.
Before that, storms on other planets were
thought to be driven by energy from the Sun.
But the Sun’s energy just isn’t strong
enough on a planet as distant as Uranus.
And as far as we know, there isn't any other
source of energy to drive such huge storms.
The only thing that scientists are pretty
confident about is that the storms on Uranus
start in its lower atmosphere, unlike Sun-driven
storms, which occur higher up.
Beyond that, though, the actual cause remains
a mystery.
Maybe we’re totally wrong about what's going
on in the middle of Uranus.
The atmosphere could be much more dynamic
than it seems from the outside, generating
heat that’s powering these storms.
And it could be a lot hotter in there than
we think, too.

Serbian: 
Могли бисмо чак трагати за знацима живота из прошлости и проучити геологију планете.
3.
Следи још једно олујно место, овај пут на најудаљенијем делу Сунчевог система: Уран.
Кад вас ухвати грмљавинска олуја, то може бити вруће и непријатно.
Али то је ништа у поређењу са неким олујама у остатку нашег Соларног система.
И дуго времена Уран није виђен као нарочито луд у подручју олуја.
То јест, све до 2014. када су се астрономи изненадили.
Открили су гроздове џиновских олуја метана који бришу по планети.
Пре тога се мислило да олује на другим планетама покреће енергија са Сунца.
Али Сунчева Енергија једноставно није довољно јака на тако удаљној планети као што је Уран.
И колико нам је познато, не постоји ниједан други извор енергије за покретање тако големих олуја.
Једина ствар за коју су научници прилично сигурни је то да олује на Урану
почињу у његовом нижем озрачју, за разлику од олуја покретаних Сунцем, које се дешавају на већој висини.
Мада, изван тога, стварни узрок остаје мистерија.
Можда потпуно грешимо у вези са оним што се дешава насред Урана.
Озрачје би могло бити много динамичније него што се споља чини, генеришући
врелину која даје снагу тим олујама.
И такође би тамо могло бити много вруће него што мислимо.

Portuguese: 
é possível que haja uma camada atmosférica que prenda o calor dentro do planeta,
deixando a atmosfera superior fria, e mascarando sua verdadeira temperatura interna.
O segredo pode estar em como as diferentes partes da atmosfera interagem.
Não podemos dizer por enquanto.
No mínimo, essas tempestades nos ensinaram que há muito mais em Urano do que
nossos olhos conhecem.
[4: Por que o cinturão de Kuiper termina bruscamente?]
Agora vamos para além dos planetas que conhecemos e amamos, até o cinturão de Kuiper.
O cinturão de Kuiper é um disco de pedaços congelados de água, metano e amônia.
Começa na órbita de Netuno - 30 unidades astronômicas do Sol - e continua indo para cerca de
50 UA (unidades astronômicas) do Sol.
Mas há uma coisa sobre o cinturão de Kuiper que é um enorme mistério.
Quando chegamos a 50 UA, o cinturão simplesmente... termina.
ele termina de repente, algo que os astrônomos chamam de "penhasco de Kuiper".
Isso não é fácil de explicar, mas nós temos algumas ideias.
Pode ser que os objetos do cinturão realmente se prolonguem, mas tais objetos se tornam tão pequenos que não podemos
vê-los.
Mas essa ideia não se encaixa com o que sabemos sobre como o sistema solar se formou.
Se alguma coisa - por causa das interações complexas das órbitas dos planetas exteriores - nós realmente
esperamos que os objetos comecem a ficar maiores novamente a essa distância.
uma ideia mais excitante é que os objetos podem ter sido puxados para longe pela força gravitacional
de um planeta ainda não descoberto.

Spanish: 
Es posible que exista una capa atmosférica atrapando calor dentro del planeta, haciendo a la
atmósfera superior delgada, y enmascarando su verdadera temperatura interna.
El secreto puede yacer en cómo las diferentes partes de la atmósfera interactúan.
Todavía no lo podemos decir.
En última instancia, estas tormentas nos han enseñado que hay mucho más de Urano de lo
que se puede ver.
[4: ¿Por qué el Cinturón de Kuiper termina de repente?]
Ahora nos dirigimos más allá de los planetas que conocemos y amamos, al cinturón de Kuiper.
El cinturón de Kuiper es un disco de pedazos congelados de agua, metano y amoniaco.
Comienza en la órbita de Neptuno, unoas 30 unidades astronómicas desde el Sol, y continúa hasta unas
50 UA desde el Sol.
Pero hay una cosa sobre el cinturón de Kuiper que es un gran misterio.
Una vez que llega a las 50 UA, el cinturón simplemente... termina.
Para de repente, algo que los astrónomos llaman el "acantilado de Kuiper".
No es fácil de explicar, pero tenemos unas cuantas ideas.
Puede ser que el cinturón continúe, pero los objetos se hacen tan pequeños que no podemos
verlos.
Pero esta idea no se ajusta con lo que sabemos sobre cómo el sistema solar se formó.
En todo caso, debido a las complejas interacciones de las órbitas de los planetas exteriores, en realidad
esperamos que los objetos comiencen a ser más grandes a esa distancia.
Una idea más excitante es que los objetos pueden estar siendo alejados por la atracción
gravitacional de un planeta aún no descubierto.

Serbian: 
Могуће је да тамо постоји атмосферски слој који заробљава топлоту унутар планете, чинећи
горње озрачје хладнијим и закривајући њену праву унутрашњу температуру.
Тајна може лежати у томе како различити делови озрачја међудејствују.
Једноставно не можемо засад рећи.
У најмању руку, ове олује су нас научиле да Уран крије још много тога него што
се види.
4.
Сада смо се запутили даље од планета које знамо и волимо, до Кајперовог појаса.
Кајперов појас је диск залеђених делова воде, метана и амонијака.
Почиње на Нептуновој орбити - 30 астрономских јединица од Сунца - и наставља се око
50 АЈ од Сунца.
Али има нешто у вези са Кајперовим појасом што је велика мистерија.
Чим стигнемо до 50 АЈ, појас једноставно престаје.
Наједном се завршава, нешто што анстрономи зову "Кајперова литица".
Ово није лако објаснити, али имамо неколико идеја.
Могло би бити да се појас заиста наставља, али предмети постају тако мали да не можемо да
их видимо.
Али ова идеја се не уклапа са оним што знамо о настанку Соларног система.
Ако ни због чега другог онда због комплексих интеракција спољних орибита планета - заправо бисмо
очекивали да објекти поново почну постајати већи на тој удаљености.
Много узбудљивија идеја је то да објекте можда повлачи гравитационо
привлачење још увек неоткривене планете.

English: 
It’s possible there’s an atmospheric layer
trapping heat inside the planet, making the
upper atmosphere cooler, and masking its true
inner temperature.
The secret may lie in how the different parts
of the atmosphere interact.
We just can't say for now.
At the very least, these storms have taught
us that there's a lot more to Uranus than
meets the eye.
[4: Why does the Kuiper belt end suddenly?]
Now we head out beyond the planets we know
and love, to the Kuiper belt.
The Kuiper belt is a disk of frozen bits of
water, methane, and ammonia.
It starts at the orbit of Neptune -- 30 astronomical
units from the Sun -- and keeps going to about
50 AU from the Sun.
But there's one thing about the Kuiper belt
that's a huge mystery.
Once we get to 50 AU, the belt just... stops.
It ends all of a sudden, something the astronomers
call the “Kuiper cliff”.
This isn’t easy to explain, but we have
a few ideas.
It could be that the belt really does continue,
but the objects become so small that we can't
see them.
But this idea doesn't fit with what we know
about how the solar system formed.
If anything -- because of the complex interactions
of the outer planets’ orbits -- we'd actually
expect objects to start getting larger again
at that distance.
A more exciting idea is that the objects may
have been pulled away by the gravitational
attraction of an as-yet-undiscovered planet.

Spanish: 
Tal planeta, que sería el noveno planeta en el sistema solar, podría ser del tamaño de
la Tierra o Marte.
Lo triste es que es difícil ver tan lejos, así que tendremos que esperar un tiempo para
la respuesta.
[5: ¿Es la Nube de Oort una cosa?]
El cinturín de Kuiper está muy lejos, pero hay una parte del sistema solar que está
aún más lejos: la Nube de Oort.
Todos tenemos una imagen en nuestras mentes del sistema solar como un disco plano.
Pero los astrónimos han conjeturado por mucho tiempo que el disco podría tener una concha
esférica a su alrededor.
Se piensa que esta concha, la Nube de Oort, está hechoa de rocas de hielo: agua, metano,
etano, monóxido de carbono, cianuro de hidrógeno, y otras cosas feas, extendiéndose hasta
dos años luz del Sol.
¿Por qué pensamos que es una cosa?
Bueno, de vez en cuando, observamos cometas de periodos largos, cometas cuya órbita es de más
de 200 años, y cuando seguimos sus caminos en reversa, parecen venir de fuentes muy
grandes en cualquier dirección.
Nuestros modelos matemáticos para cómo el sistema solar se forma nos dicen que la nube también debería
estar allá afuera.
Mientras el desorden del sistema solar temprano colapsó en el disco que conocemos hoy, esperaríamos
que pequeños objetos glaciales fueran arrojados a una concha exterior por la gravedad de Júpiter y los otros

Portuguese: 
Tal planeta - que seria o nono planeta no sistema solar - poderia ser do tamanho da
Terra ou Marte.
Infelizmente, é difícil ver qualquer coisa tão distante, então podemos esperar um pouco mais por
respostas.
Assim, o cinturão de Kuiper está bem longe, mas há uma parte do sistema solar que é
Assim, o cinturão de Kuiper está bem longe, mas há uma parte do sistema solar que é
ainda mais externa: a Nuvem de Oort.
Todos nós temos uma imagem em nossas mentes do sistema solar como um disco plano.
Mas os astrônomos cogitaram por um longo tempo que o disco pode ter uma
camada esférica ao seu redor.
Essa camada, a Nuvem de Oort, pode ser feita de pedras de gelo - água, metano,
etano, monóxido de carbono, cianeto de hidrogênio, e outras coisas desagradáveis - se estendendo
até dois anos-luz do Sol.
Por que achamos que é uma coisa?
Bem, de vez em quando, observamos cometas de longo período - cometas cujas órbitas levam mais tempo
Mais de 200 anos - e quando rastreamos seus caminhos, eles parecem vir de fontes
de todas as direções.
Nossos modelos matemáticos de como as formas do sistema solar nos dizem que a nuvem deveria estar mais a fora
também.
Como a bagunça caótica do sistema solar antigo se colapsou no disco que nós sabemos hoje, nós esperaríamos que pequenos
objetos congelados fossem lançados em uma camada mais externa pela gravidade de Júpiter ou outro gigante

English: 
Such a planet—which would be the ninth planet
in the solar system—could be the size of
Earth or Mars.
Sadly though, it's tough to see anything that
far out, so we might be waiting a while for
the answer.
[5: Is the Oort Cloud a thing?]
So the Kuiper belt is pretty far away, but
there's one part of the solar system that's
even more out there: the Oort Cloud.
We all have a picture in our minds of the
solar system as a flat disk.
But astronomers have hypothesized for a long
time that the disk might have a spherical
shell around it.
This shell, the Oort Cloud, is thought to
be made up of icy rocks — water, methane,
ethane, carbon monoxide, hydrogen cyanide,
and other nasty stuff — extending out as
far as 2 light-years from the Sun.
Why do we think it's a thing?
Well, every so often, we spot long-period
comets -- comets whose orbits take longer
than 200 years -- and when we trace back their
paths, they seem to come from sources a long
way out in every direction.
Our mathematical models for how the solar
system forms tell us the cloud should be out
there, too.
As the mess of the early solar system collapsed
into the disk we know today, we'd expect small
icy objects to be thrown into an outer shell
by the gravity of Jupiter and the other gas

Serbian: 
Таква планета - која би била девета планета у Сунчевом систему - могла би бити величине
Земље или Марса.
Премда тужно, тешко је видети ишта толико далеко, тако ћемо можда чекати неко време
на одговор.
5.
Дакле, Кајперов појас је доста далеко, али ту је један део Соларног система који је
још више ван: Ортов облак.
Сви имамо слику у уму Соларног система као равног диска.
Али астрономи су дуже времена хипотетисали да тај диск можда има сферичну
љуску око себе.
Сматра се да се ова љуска, Ортов облак, сачињена од ледених стена - воде, метана,
етана, угљен-моноксида, водоник-цијанида и осталих гадних ствари - протеже ван
до две светлосне године од Сунца.
Зашто мислимо да је то могуће?
Па, повремено, репатице дугог раздобља - репатице за чије орбите је потребно више
од 200 година - и када пратимо њихове путање, изгледа као да долазе из извора далеко
изван у свим правцима.
Наши математички модели за образовање Соларног система говоре нам да би облак такође
требало да буде тамо.
Како се неред раног Соларног система урушавао у диск какав данас познајемо, очекивали бисмо мале
ледене објекте које је избацила у спољњу љуску гравитација Јупитера и осталих гасних

Portuguese: 
gasoso.
Mas mesmo que faça sentido para estar lá, nós nunca observamos realmente a Nuvem de Oort.
Estando tão longe, com tão pouca luz, simplesmente não temos a tecnologia para vê-la.
Isso significa que, no momento, não temos como provar que ela existe, ou se
existe, o quão grande é.
Como mostram esses mistérios, não temos que ir muito longe para encontrar quebra-cabeças exatamente aqui
em nossa porta celestial.
E realmente, esses cinco mistérios são só o começo.
Obrigado por assistir a este SciShow, Trazido a você por nossos patrões no Patreon.
Se você quiser ajudar a apoiar este programa, basta ir para patreon.com/scishow.
E não se esqueça de ir para youtube.com/scishow e inscrever-se!

Serbian: 
џинова.
Али, чак и ако има смисла да буде тамо, никад стварно нисмо посматрали Ортов облак.
Будући да је тако удаљен, са тако мало светлости, ми једноставно немамо технологију за његово посматрање.
То знали да тренутно немамо начин да докажемо да постоји, или ако постоји, колико
је велик.
Као што ове мистерије показују, не морамо да идемо далеко да бисмо нашли сијасет загонетки одмах на нашем
небеском прагу.
И заиста, ових пет мистерија су тек почетак.
Хвала на гледању овог SciShow List Show, који су вам донели наши покровитељи на Пеитриону.
Ако желите помоћи да се подржи овај шоу, једноставно идите на patreon.com/scishow.
И не заборавите да одете на youtube.com/scishow и претплатите се!

English: 
giants.
But even if it makes sense for it to be there,
we've never actually observed the Oort Cloud.
Being so far away, with so little light, we
just don't have the technology to see it.
That means for the moment we have no way of
proving that it exists, or if it does, how
big it is.
As these mysteries show, we don't have to
go far to find puzzles-a-plenty right on our
own celestial doorstep.
And really, these five mysteries are only
the beginning.
Thanks for watching this SciShow List Show,
brought to you by our patrons on Patreon.
If you want to help support this show, just
go to patreon.com/scishow.
And don’t forget to go to youtube.com/scishow
and subscribe!

Spanish: 
gigantes de gas.
Pero incluso si tiene sentido que esté ahí, nunca hemos observado la Nube de Oort.
Por estar tan lejos, con tan poca luz, aún no tenemos la tecnología para verla.
Eso significa que por el momento no tenemos forma de provar que existe, o si lo hace, qué
tan grande es.
Como muestran estos misterios, no tenemos que ir lejos para encontrar muchos misterios justo en
nuestra propia puerta celestial.
Y de verdad, estos cinco misterios son sólo el comienzo.
Gracias por ver este List Show de SciShow, traído por ustedes por nuestros patrones en Patreon.
Si quieren ayudar a apoyar este show, sólo vayan a patreon.com/scishow.
¡Y no se olviden de ir a youtube.com/scishow y suscribirse!
