
iw: 
אז המרד הגדול זה נגמר.
אבל לפני שנמשיך לדבר על שאר המלחמות היהודיות-רומאיות, עלינו לקשור כמה קצוות רופפים ולגלות איפה כולם נמצאים כרגע.
אבל לפני שנמשיך לדבר על שאר המלחמות היהודיות-רומאיות, עלינו לקשור כמה קצוות רופפים ולגלות איפה כולם נמצאים כרגע.
תחילה היהודים ששרדו מההגנה על ירושלים נשלחו ברחבי האימפריה ונמכרו לעבדות.
עכשיו העבדות היא דבר נורא, אבל העבדות הרומית לא הייתה כמו עבדות שאטלס בדרכים חשובות.
עבדים יהודים רבים היו משוחררים מאוחר יותר בחיים, וכל ילדים שהיו להם נולדו חופשיים, כך שבתוך דור עבדות יהודית הייתה נחלת העבר.
עבדים יהודים רבים היו משוחררים מאוחר יותר בחיים, וכל ילדים שהיו להם נולדו חופשיים, כך שבתוך דור עבדות יהודית הייתה נחלת העבר.
בשנת 74, שנה לאחר תום המלחמה, הקיסר אספסיאנוס הרחיב את גבולות רומא כך שיכלול האזור הזה של גרמניה,
בין נהרות הריין, מיין ודנובה שנקראים אגרי דקומטס.
אחד התגמולים ללחימה בצבא הרומאי היה ההבטחה לחלקת אדמה.
אך מכיוון שהמרד הגדול הייתה כרוכה בכיבוש מחדש של ארץ שהיה כבר באימפריה בעבר,

English: 
So the Jewish war is over.
But before going on and talking about the other Jewish-Roman Wars,
we need to tie up some loose ends and figure out just where everybody is right now.
First the Jews who survived the defense of Jerusalem were sent throught the Empire and sold into slavery.
Now, slavery is terrible, but Roman slavery wasn't like chattel slavery in some important ways.
Many Jewish slaves would have been freed later in life, and any children they had would have been born free,
so within a generation Jewish slavery would have been a thing of the past.
In 74, a year after the end of the war, Emperor Vespasian expanded Rome's borders to include this area of Germany,
between the Rhine, Main, and Danube rivers called the Agri Decumates.
One of the rewards for fighting in the Roman army was the promise of a plot of land.
But since the Jewish War had involved the reconquest of land that Rome already previously owned,

iw: 
היישוב מחדש של הוותיקים של אספסיאנוס בארץ הזה היה אי אפשר.
למרבה המזל, במהלך עלייתו לאימפריום, התמודד אספסיאנוס עם שני מרידות בגבול גאליה,
כך היישוב של אגרי דקומטס עם נאמני הפלבים פתר את שתי הבעיות.
רבים מוותיקים אלה הביאו איתם את העבדים היהודים שלהם לשטח החדש הזה, שבעברית קראו לה אשכנז,
רבים מוותיקים אלה הביאו איתם את העבדים היהודים שלהם לשטח החדש הזה, שבעברית קראו לה אשכנז,
וכך היישוב היהודי שחיה בה נודעה כיהודים אשכנזים.
לאחר שנגמרה מעבדות, רבים מהיהודים ברומא נדדו דרומה למפרץ נאפולי,
שם היה עודף של אדמות חקלאיות בבעלות ממשלתית שעובדים ללא הנטל של ארנונה.
הסניף האיטלקי של בית הורדוס, בראשות הנסיכה דרוסילה, אפילו עקב אחר היישוב בכך שעבר לגור בפומפיי.
במהלך השנים הבאות פומפיי הפך ליעד פופולרי עבור עבדים יהודים משוחררים
ואפילו מרכז למטבח רומאי כשר - במיוחד ייצור גארום,
מתכון רומאי למונוסודיום גלוטמט ששימש כמעט בכל סוג של אוכל.

English: 
resettling Vespasian's veterans there was a non-starter.
Luckily, during his rise to Imperium, Vespasian had faced two rebellions on the Gaulish frontier,
so settling the Agri Decumates with Flavian loyalists solved both problems.
Many of these veterans brought their Jewish slaves with them to this new territory,
which in Hebrew was known as Ashkenaz,
and so the Jewish community that lived there came to be known as Ashkenazi Jews.
Once freed from slavery, many of the Jews in Rome migrated south to the Bay of Naples,
where there was a surplus of government-owned farmland to be worked without the burden of property taxes.
The Italian branch of the Herodian royal family, led by princess Drusilla, even followed their lead by relocating to Pompeii.
Over the next several years, Pompeii became a popular destination for freed Jewish slaves
and even a center for kosher Roman cuisine– specifically the manufacture of Garum,
a Roman recipe for MSG that was used on pretty much every kind of food.

English: 
But after less than a decade, the community was wiped out in the eruption of Mount Vesuvius.
The eruption had taken place just a few months after the death of Vespasian,
at which point Titus became Emperor, and many rabbis viewed the destruction of Pompeii
as God's punishment for the man who had destroyed the Temple.
Interestingly this seems to have been an attitude shared by the Jews of Pompeii in their final moments,
as archaeologists working there have discovered a hastily-scratched graffito that reads "Sodom Gomor."
But make no mistake: the destruction of Pompeii was a horrific tragedy for Jews and gentiles alike,
and the loss of the community they're almost certainly altered the course of Jewish history for the worse.
The remainder of the royal family didn't fare much better.
Agrippa II's twin and lover Julia Berenice became a mistress to Emperor Titus,
but was quickly exiled due to rising anti-semitism in the imperial court.
And, you know, the whole...incest rumors...
and was unable to return before Titus' premature death in 81.
Agrippa's other sister Mariamne married Demetrius, Alabarch of Egypt,

iw: 
אך לאחר פחות מעשור, היישוב ננגב בהתפרצות הר וזוב.
ההתפרצות התרחשה חודשים ספורים לאחר מותו של אספסיאנוס,
כשטיטוס הפך לקיסר, ורבנים רבים ראו בחורבן פומפיי כעונש של האל על הגבר שהרס את בית המקדש.
כשטיטוס הפך לקיסר, ורבנים רבים ראו בחורבן פומפיי כעונש של האל על הגבר שהרס את בית המקדש.
מעניין שנדמה היה שזו הייתה גישה שחלקו יהודי פומפיי ברגעיהם האחרונים,
כפי שגילו ארכיאולוגים שעובדים במקום גרפיטו כתוב בחיפזון ובו כתוב "סדום ועמורה."
אך אל תטעו: השמדת פומפיי הייתה טרגדיה מחרידה עבור יהודים וגויים כאחד, ואובדן היישוב שינה את מהלך ההיסטוריה היהודית לרעה.
אך אל תטעו: השמדת פומפיי הייתה טרגדיה מחרידה עבור יהודים וגויים כאחד, ואובדן היישוב שינה את מהלך ההיסטוריה היהודית לרעה.
שארית משפחת המלוכה לא הייתה יותר טובה בהרבה.
התאומה ואהובה של אגריפס השני יוליה ברניקי הפכה לפילגש לקיסר טיטוס,
אבל הוגלה במהירות בגלל עליית האנטישמיות בבית הקיסרי.
ואתם יודעים…שמועות גילוי העריות…
ולא הצליחה לחזור לפני המות של טיטוס בטרם עת בשנת 81.
אחותו האחרת של אגריפס, מרים, התחתנה עם דמטריוס אלכסנדר, אלברכוס מצרים,

iw: 
וצאצאיהם ימשיכו לנהל את נמל אלכסנדריה לפחות במשך כמה דורות.
אגריפס מת ללא ילדים מתישהו בשנות ה-90,
והאדמותים הפרטיות שלו בסוריה ירשו על ידי אחייניתו יוליה קריספינה, היורש האחרון הידוע לשושלות החשמונאית והרודיאנית.
והאדמותים הפרטיות שלו בסוריה ירשו על ידי אחייניתו יוליה קריספינה, היורש האחרון הידוע לשושלות החשמונאית והרודיאנית.
יוליה המשיכה בתפקידה של אגריפס בתור ’אפיסקופוס,’ או כמטפלת באדמות שהיו בידי יהודים במזרח הרומי,
אך ההשפעה שלה בסנהדרין הגדולה רק היחלש מכיוון שללא בית מקדש,
החברים הצדוקית שלה כבר לא הייתה להם סיבה אמיתית להתקיים.
אחרי נפילת ירושלים, קיסריה הפכה לבירה המנהלית של יהודה,
ובינתיים הנשיא החדש גמליאל השני העביר את הסנהדרין הגדולה לישיבה של יוחנן בן זכאי ביבנה.
האסור לשלוט בפרובינקיה, בסנהדרין הפכה למוסד דתי גרידא,
ובשנת 85 היא הצהירה רשמית שכל התובעים המשיחיים עד לנקודה זו לא היו לגיטימיים,
מיהודה מגמלה לאגריפס עד, כן, ישוע מנצרת.

English: 
and their descendants would continue to manage the port of Alexandria for at least a couple generations.
Agrippa died childless sometime in the 90s,
and his private lands in Syria were inherited by his great-niece Julia Crispina,
the last known heir to the Hasmonean and Herodian dynasties.
Julia would continue Agrippa's role as episkopos, or a caretaker of Jewish-held lands in the Roman East,
but her influence within the Great Sanhedrin would only weaken as, without a Temple,
her Sadducee allies no longer had any
real reason to exist.
With Jerusalem in ruins, Caesarea became Judea's administrative capital,
while the new Nasi Gamliel II moved the Great Sanhedrin to John ben Zakkai's yeshiva at Jamnia.
Barred from governing the province, the Sanhedrin became a purely religious institution,
and in 85 it officially proclaimed that all messianic claimants up to this point were illegitimate,
from Judas of Gamala, to Agrippa, to, yes, Jesus of Nazareth.

English: 
It's at this point where Christianity well and truly broke from Judaism.
Although Peter and Paul had renounced Jewish ritual law back in the late 30s,
Christians of Jewish descent still continued to recite Jewish prayers and make sacrifices at the Temple.
Well, without a Temple the pretense was lost, and Jewish ritual fully faded out of Christianity,
which then began spreading even faster among the Gentiles of the Roman East.
At the end of the 1st century, the last of Jesus's Apostles died, and the Gospels started being written down,
of which the most aggressively un-Jewish has to be the Gospel of John.
It is this gospel that first posits that Jesus is not only the Messiah and a metaphorical son of God
but a literal aspect of God Himself, in a doctrine that came to be known as the Holy Trinity.
This has no basis in Jewish theology, but strongly echoes elements of both Roman Emperor-worship and Greek mythology.
Interestingly, the idea of Jesus as God seems not to have been limited to trinitarianism.

iw: 
בנקודה זו נפרידה באמת הנצרות מהיהדות.
למרות שפטרוס ופאולוס ויתרו על ההלכה בשלהי העשור 30,
נוצרים ממוצא יהודי עדיין המשיכו לומר תפילות יהודיות ולהקריב בבית המקדש.
אז, בלי בית המקדש היומרות אבדה וההלכה דעכה לחלוטין מהנצרות,
שהחלה להתפשט עוד יותר מהר בקרב גויים של המזרח הרומי.
בסוף המאה הראשונה, נפטרו אחרוני השליחים של ישו, ובשורות אלה החלו לרשום את הבשורות, אשר עליהן הלא–יהודית האגרסיבית ביותר הייתה בשורת יוחנן.
בסוף המאה הראשונה, נפטרו אחרוני השליחים של ישו, ובשורות אלה החלו לרשום את הבשורות, אשר עליהן הלא–יהודית האגרסיבית ביותר הייתה בשורת יוחנן.
הבשורה הזו היא שמעלה לראשונה כי ישוע הוא לא רק המשיח ובן אלוהים מטאפורי
אלא היבט מילולי של אלוהים עצמו, בדוגמה של כשילוש הקדוש.
אין לכך שום בסיס בתיאולוגיה היהודית, אלא הוא מהדהד מאוד אלמנטים של גם פולחן הקיסר הרומי וגם מהמיתולוגיה היוונית.
מעניין, נראה כי הרעיון של ישוע כאלוהים לא הוגבל לטריניטריזם.

English: 
At the same time, a rival movement called docetism purported that Jesus was not only God but had never been human.
Which kind of defeats the purpose of death and resurrection, and quickly died out on its own.
In 96, the Senate overthrew the tyrannical Emperor Domitian,
ending the Flavian dynasty which had first brought Josephus to Rome just a couple decades earlier.
Having outlived his Imperial masters, Josephus' final works, Against Apion and the Life of Flavius Josephus,
give a fiery and uncensored defense of both the Jewish people and his own conduct as a general in the Jewish War for basically the first time.
Flavius Josephus died around the Year 100.
Although he was only in his early 60s, let it never be said that he did not survive.
With his passing, another wave of revisionism enveloped the Jewish world.
Bereft of the institutions of the Temple or the monarchy,
Jewish diaspora communities began, much like Josephus himself, to sympathize openly with the former rebels in their midst,

iw: 
באותו הזמן, תנועה יריבה בשם דוקטיזם טענה שישוע הוא לא רק אלוהים, אך מעולם לא היה בן אדם.
מביס את מטרת המוות והתחייה, ונפטר מהר בעצמו.
בשנת 96, הסנאט הפיל את הקיסר הרודני דומיטאנוס, והביא לסיום השושלת הפלבית שהביאה לראשונה את יוספוס לרומא רק כמה עשורים קודם לכן.
בשנת 96, הסנאט הפיל את הקיסר הרודני דומיטאנוס, והביא לסיום השושלת הפלבית שהביאה לראשונה את יוספוס לרומא רק כמה עשורים קודם לכן.
לאחר הנפילה של האדונים הקיסריים שלו, היצירות האחרונות של יוספוס, נגד אפיון וחיי יוסף,
מעניקים הגנה לוהטת ולא מצונזרת של העם היהודי וגם על ההתנהלות שלו כאלוף במרד גדול בזמן הראשון.
פלביוס יוספוס נפטר בסביבות שנת 100.
למרות שהיה רק ​​בשנות ה-60 המוקדמות לחיים שלו, אסור לומר כי הוא לא שרד.
עם הפטירה שלו, גל חדש רביזיוניזם נוסף את העולם היהודי.
ללא המוסדות של בית המקדש או המלוכה,
קהילות הפזורה היהודית, בדומה ליוספוס, החלו להזדהות בגלוי עם המורדים הקודמים שביניהם,

iw: 
והעמידו את השולחן למלחמות יהודיות-רומיות עוד יותר ועקבות מדם.

English: 
setting the table for yet more, and far bloodier, Jewish-Roman wars.
