На 22 юни 1941 г. този ранен звън
вдига Сталин от леглото.
На телефона е Жуков. Немците са
преминали държавната граница. Война!
В 4,30 ч. Жуков и наркомът на отбраната
Тимошенко вече влизали при Сталин.
Той седял зад бюрото в състояние
на парализа, с бледо неподвижно лице.
В ръцете му - празна лула.
Това не е ли провокация?
Немците бомбардират градовете ни
в Украйна, Белорусия, Прибалтика.
Каква ще е тая провокация?!
- Ако трябва да се направи провокация,
немските генерали бомбардират
и своите градове.
Сигурен съм,
че Хитлер не знае нищо за това.
До последната минута Сталин не вярвал,
че Хитлер ще мине съдбоносната черта.
Сталин винаги се е владеел,
но днес бил напълно сломен.
В този момент той не можел
да признае дори на себе си -
рухнал е
многогодишният му план.
План, който трябвало
за кратко време да го направи
не само победител над Германия,
но и владетел на света.
На 22 юни 1941 г.
Сталин се готвел
за съвсем други събития и
очаквал съвсем други новини.
ДРУГАТА ВОЙНА НА СТАЛИН
Това войнишко писмо пристига
в московско село през март 1941 г.,
тоест три месеца
преди началото на войната.
Войник писал от Белорусия:
"Днес ни раздадоха ебонитови кутии,
за какво са - питайте Саша,
той е воювал, той знае".
Военната цензурата
пропуснала писмото,
макар че в него
се съдържала секретна информация.
Такива водонепроницаеми кутийки
обикновено се раздавали
преди да изпратят военнослужещите
на предната линия.
Вътре е навита на руло пергаментова
хартия с трите имена и чина.
Тези кутийки войниците
нарекли "смъртни медальони".
Накъде през март 1941 г.
Сталин се е канел
да хвърля войниците си
на смърт?
През декември 1940 г.
в Москва
се провежда съвещание на висшия
команден състав на Червената армия
и каквото е говорил
Жуков на него,
каквото е мислел тогава,
как си е представял войната,
това напълно съответства
на сталинския план -
това е само настъпление, настъпление
и нищо друго освен настъпление!
Авторът на книгата "Ледоразбивачът"
Виктор Суворов смята,
че въпреки официалната история
на войната,
Сталин се е готвел пръв да нападне
Германия и да разпали война.
На 22 юни 1941 г.
Хитлер просто го изпреварва.
Версия, която много години
смятаха за клеветническа,
хвърляща сянка на великите жертви
във войната и на великата победа.
Общоизвестен факт:
През първите месеци война
СССР се оказва неготов
за нападението на Германия.
Но защо, знаейки,
че рано или късно война ще има,
Сталин така бездарно
е подготвял страната за отбрана?
Според някои историци
отговорът е прост:
Сталин не се е готвел
за отбрана.
От самото начало се е готвел
за настъпателна война,
към война на чужда територия,
за мълниеносни скокове далеч на запад,
за внезапни бомбардировки
и стоварване на масови десанти.
Що за блицкриг е това,
когато имаме 10 млн. души армия?!
Мобилизационният ресурс е бил
27 млн. души и са ги призовали!
За какъв блицкриг
може да се говори?!
Известен факт: Нито една страна нямала
толкова много подготвени парашутисти.
Проверката е лесна.
Достатъчно е да се преброят
парашутните школи и
аероклубовете тогава.
Стотици са! Буквално във всеки парк
има парашутни вишки.
Навсякъде реклама:
"Комсомолците в самолетите!"
За какво са й на страната толкова
парашутисти, ако тя ще се отбранява?!
Неразумно е.
Още един факт, необясним
от гледна точка на здравия разум.
През януари 1940 г.
е създадено цяло управление
за производство
на военно-десантни планери.
През пролетта на 1941 г.
заводите към управлението
започват масово производство
на тези машини.
Защо са й на страната
толкова десантни средства,
щом няма да напада,
а ще се отбранява?!
Няма отговор.
Всичко изглежда престъпна небрежност
или пълна некомпетентност.
Обаче така е само
на пръв поглед.
Всички факти придобиват
смисъл и ред,
ако се предположи,
че при заповед от Сталин в час "Х"
стотици планери се вдигнат във въздуха
и след часове върху градовете в Европа
се спуснат хиляди парашутисти,
които СССР подготвя 10 г.
Това би бил мощен,
внезапен и неотразим удар.
Десантът е обречен на унищожение
без поддръжка на наземни сили.
Но съдейки по всичко този факт
е отчетен от Сталин от самото начало.
В началото на 40-те години
на въоръжение
се появяват
бързоходни колесни танкове.
Те могат
да хвърлят веригите и
да се движат по шосе
със скорост до 100 км/ч.
Да се воюва обаче с колесни танкове
по руската безпътица е невъзможно.
Но за европейските пътища
това са били идеалните машини.
По мое време,
опирайки се на разкритите източници,
изчислих,
че танковете и самолетите в СССР
са били много повече от Германия.
И не ми повярваха.
В сегашно време
никой вече не спори за това.
В Германия
по най-щедрите разчети
е имало 5000 танка,
от които 3410 бр.
са били хвърлени срещу СССР.
3410!
В същото време Съветският съюз
е разполагал с много повече танкове.
В книгата на Михаил Милтюхов
"Изпуснатият шанс на Сталин",
това е моят официален противник,
който ме разобличава...
24 598 танка!
Това го казва противникът ми.
Човек, който е неутрален -
Евгений Дрих...
Той дава друга цифра,
малко по-голяма.
Разминаването не е голямо...
25 932!
И така, 25 000 съветски танка
срещу 3500 немски.
И това ли не е тежък аргумент
в полза на решителното настъпление?
Масиран десантен удар от въздуха,
поддържан от скок на танкови части,
които свалят веригите на границата
и за часове по хубавите пътища
ще преминат окупираната Полша
и се окажат пред Берлин.
Но и това не е всичко. Ако наистина
е планирана такава операция,
то за завършването й са нужни
бомбардировки на немските градове.
Разполагала ли е Червената армия
с такива възможности?
Да, разполагала е.
През 1940 г. в серийно производство
вече е бил бомбардировач ДБ-39,
който с 1 тон бомбен товар
можел да прелети 3300 км.
Това е достатъчно да нанесе удари
по обекти в Полша и Източна Германия.
Но и това май е малко за Сталин.
И през януари 1939 г. той поставя
задача пред конструкторите
да създадат бомбардировач
с далечина на полета до 5000 км.
Това чудо-самолет става
двумоторният бомбардировач ЕР-2,
пуснат в производство
във Воронежкия авиационен завод.
Този самолет вече може лесно
да достигне не само Берлин,
но и Мюнхен, Хамбург,
Англия, Близкия Изток.
Всичко вече застава
на мястото си.
Сталинските пропуски в организирането
на отбраната срещу немско нападение
се обръщат
в блестящ стратегически план.
Точно премерен удар
и ето я победата!
И Сталин влиза на бял кон в превзетия
Берлин през Бранденбургската врата.
Нима Хитлер не е разрушил
розовата мечта на Сталин,
нападайки вероломно пръв?
Сталин сметнал всички дреболии.
Ударът трябвало да бъде внезапен,
съкрушителен и
100% гарантиращ победата.
За такъв удар
било нужно едно условие.
Именно над него
Сталин работил цели 10 г.
Кое било това условие,
позволяващо на Сталин
да даде заповед на маршалите си
да ударят първи?
За да отговорим, ще се върнем
в началото на 30-те години.
Дълго време официалната история
се стараеше да заобикаля въпроса,
че именно СССР
по това време е бил
най-мощният и последователен съюзник
на Германия.
Няма да забравяме,
че Германия и СССР са били съюзници.
Немските и руски военни
винаги са се разбирали,
особено тясно сътрудничество се
отбелязва през 30-те и 40-те години.
Учили са се един от друг,
обменяли са боен опит, търгували са.
По това време и САЩ
активно търгува с Хитлер.
Немските войници яли същите консерви,
които и нашите
получават по-късно по ленд-лиз.
Но главният стратегически
партньор бил СССР.
Средата на 30-те
и началото на 40-те години
са връх във военното
и икономическо сътрудничество.
Стратегически суровини, цветни метали,
стомана за оръжие и боеприпаси,
зърно, памук, храни, облекло...
Всичко заминава за Германия от СССР.
Защо Сталин така щедро подхранва този,
с когото се готви да воюва?!
Знаменитият лозунг "Немският ботуш
тъпчеше Европа" е напълно неправилен.
Европа се тъпчеше от ботушите
на завод "Бързоход",
защото цялата немска армия бе обута
в наши ботуши от тази фабрика.
Ето кадри, които днес сигурно
са най-голямата военна тайна
в съветската история
в навечерието на войната.
Союзкиножурнал №86
13 септември 1939 г.
Ръководителите на партия и държава,
както и обикновените агитатори,
разясняват на народа, че хитлеристката
партия все пак е работническа...
Не е за вярване. 1,5 г. преди войната
сталинската пропаганда не жали сили,
за да убеди народа, че фашистка
Германия е наш исторически партньор.
За немските специалисти са отворени
химически комбинати,
отбранителни заводи и
военни училища.
В Липецк, където днес е най-главният
летателен център на руските ВВС,
през 30-те години
при най-строга секретност
немските асове постигали
майсторството си.
Само през януари 1941 г. в Москва
преминават подготовка 60 немски летци.
В Берлин,
на главния аеродрум на Германия,
съветски летци предават своя опит
на офицерите от Луфтвафе.
Иван Фьодоров попада в Германия
преди войната с военна делегация.
Немците и руснаците
още не са противници.
Потупват се по рамо, стискат си ръце,
говорят си на малки имена.
За работата на руснаците
внимателно следят високи началници.
Съветските летци облитат
много немски летища.
Като кацнах, ме вдигнаха на ръце.
Първо се строиха,
идват със строева крачка,
стискат ти ръка - признават те.
Гьоринг смъкна
от стената своя гоблен,
където той беше избродиран,
красиво...
Той с жена си на кон, на лов,
държи лисица
за задния ляв крак и опашката,
а отдолу наскачали 22 кучета...
И той ми подари този гоблен.
Впрочем преди да бъде репресиран
като немски шпионин,
видният съветски военачалник
Тухачевски е бил известен германофил.
Той се стараел да прокарва
опита на немските генерали
и споделял много
от техните пълководчески виждания.
Ние сме единствени в света
приживе на Хитлер,
които сме издали "Моята борба"
на друг език, не на немски.
Библиотечка на червения командир.
Какво повече от това...
Издавани са трудовете
на Манщайн и Гудериан,
Тухачевски в захлас говорил
колко са велики немските военачалници.
Именно тогава Вермахтът
върви победоносно из Европа.
Германия ликува. Леките победи
се възприемат какво трябва.
В това време Лотар фон Брахт
живее с родителите си в Берлин
и добре помни как немците
бурно ръкопляскали на армията си.
До 1941 г. всичко в немската армия
вървеше добре.
Бяха завоювани Полша, Франция,
Норвегия, Балканите.
Имаше успешна операция в Африка.
През цялото време армията настъпваше.
На народа постоянно му
съобщаваха за успехите на Вермахта,
възхваляваха се победите
над англичаните.
Но същите настроения
били и в Москва.
През 1941 г. Анатолий Черняев
бил студент и си спомня
с какъв патос съветската пропаганда
представя успехите на Германия.
Проглушиха ни с пикиращите
бомбардировачи, тогава бяха новост.
Как са бомбардирали
англичаните и французите.
Танковите пробиви,
вестниците ни обширно ги описваха.
За какво е била нужна такава
грандиозна мистификация на Сталин?
Защо дори с дребните въпроси
на съветско-немското сътрудничество
той предпочитал
да се занимава лично?
Лъжехме немците
както можехме...
Например, в рамките на взаимните
доставки обещахме да доставим
обогатена желязна руда.
Доставяхме, но после се изяснило,
че тази руда е толкова некачествена,
че от нея нищо не се получава.
Разразява се огромен скандал.
В Москва пристига цяла делегация,
начело с зам. министъра
на промишлеността.
Готвели се да кажат
претенциите си на някого
от инженерно-техническите работници
в тежката промишленост.
Но какво е било удивлението им,
когато ги поканват
в най-главния кремълски кабинет.
Съвсем неочаквано
ги приема Сталин.
Гениален психологически ход,
те били напълно неготови
да говорят с първия човек.
Когато в това време било невъзможно
да поискаш среща с него.
Сталин ги приема и
започна на професионален език,
а преди това
той се подковал с информация,
прочел няколко книги
и куп справки
и започва да им говори за системата
по обогатяване на некачествената руда.
Казва: "Знам,
че там и там имате заводи,
можете да обогатите рудата ни,
но няма да ви насилвам.
Смятахме,
че вие това ще направите".
Сметките на Сталин се оказали верни.
Скандалът бил покрит.
Немските инженери и чиновници
били така сломени от разговора,
че още няколко месеца се опитвали
от скапаната руда да получат стомана.
Сталин имал своя план,
който не смятал да дели с никого.
Как да се оцени тласкането към война.
Ако подготвяш танкисти в школите,
в които се е учил дори най-известният
от немските маршали Гудериан...
Ако се приеме, че подготовката
на летците в нашите училища,
че подготовката на морските офицери,
особено подводничари,
ако се приеме,
че военният меч на Германия
се кове в нашите ковачници,
това е тласкане към война - да,
това е напълно вярно.
Сталин се стремял
да противопостави Хитлер и Чърчил.
И в това се състоял
многогодишният му план.
Сталин разбирал,
че ако се захване сам с Хитлер,
веднага ще изложи гърба си.
А че ще има удар, не е имало съмнение.
Сталин добре помнел
думите на Ленин,
че исторически главният враг на Русия
винаги е била Англия.
Именно тя през устата на Чърчил зовяла
света за кръстоносен поход срещу СССР.
Сталин бил готов на всичко, за да не
даде договорка между Хитлер и Чърчил.
Всичко се прощава на Хитлер,
щом се движи на изток.
Когато Сталин видял,
че това е съвсем очевидно,
че тласкат Хитлер към война,
той прави това, което Англия
практически прави срещу него.
Той започва да тласка Хитлер
към нахлуване в Англия.
Сключва с него пакт-договор,
развива икономически отношения,
военно-техническо сътрудничество
и му казва негласно:
"Адолф Алоисович, не се навирай тук,
а върви натам, да не те боли главата".
Именно тия съображения
продиктуват следващите събития.
Малко хора знаят,
че на 25 август 1939 г.
Хитлер подготвя
най-близкия си съратник Гьоринг
за тайно пътуване до Лондон
за сключване
на немско-английски пакт срещу СССР.
Сталин разбира, че Чърчил няма да се
откаже от съблазнителното предложение.
Унищожението на СССР
е негова стратегическа задача.
И на Сталин се удава
почти невъзможното.
Той изиграва Чърчил и буквално
два дни преди заминаването на Гьоринг
сам сключва
мирен договор с Хитлер.
Наркомът на външните работи Молотов
и външният министър Фон Рибентроп
в присъствие на Сталин
подписват пакт за ненападение.
Казват, че в Кремъл
са пили до сутринта.
Тогава за първи и последен път
в Кремъл се чуло "Хайл Хитлер".
Извикал Рибентроп,
изпъвайки ръка в нацистки поздрав.
Последвала минута
неловко мълчане.
Недоразумението било покрито.
Тържеството продължило.
Изглеждало, че до разгрома
на Англия е съвсем близо.
Този пакт се явява най-великата
победа на съветската дипломация,
тъй като той разрушава
плановете на Англия.
У англичаните и
в значителна степен у американците,
които се намирали в Голямата депресия,
икономиката била в стагнация...
Те помнели, че Първата световна война
им помогнала да излязат от нея.
Че от война на континента може добре
да се облажиш от европейските държави.
Планът на Сталин успява.
Само 10 дни след разпивката в Кремъл
Германия влиза във война с Англия.
Англия се тресе
от ударите на Луфтвафе.
Напълно е разрушен Мидълтън,
център на военната промишленост.
Бомбардировките били
толкова чести,
че лондончани
още преди воя на сирените
се отправяли
да нощуват в мазетата.
Показателен е текстът
на секретната телеграма,
изпратена от посланика на САЩ
Кенеди до Рузвелт:
"Господин президент,
с Англия е свършено!"
Всеки момент се очаква
десант на британските острови.
Но Сталин разбира,
че няма място за отпускане.
В началото на войната
Англия и Франция имат
абсолютно превъзходство над Германия
в жива сила и техника.
Действията се водели вяло,
без желание.
На 17 април 1940 г. на съвещание
на висшия команден състав на армията,
Сталин се изказва по адрес
на англичаните и французите така:
"За воюване - воюват.
Но войната е никаква.
Я воюват, я цакат карти...
Току виж вземат и се помирят,
което не е изключено".
В тези дни
съветското разузнаване донася:
по разработения план в Берлин
нападението срещу СССР
е определено за септември 1941 г.
А на 22 юни Хитлер трябвало да нанесе
съкрушителен удар срещу Англия.
Такива новини е чакал Сталин
в мрачното утро на 22 юни.
Именно затова той толкова дълго
не е искал да вярва,
че Хитлер внезапно
е нарушил собствения си план.
Генералният щаб
на Вермахта обстойно
разработвал план за война
срещу Англия в две посоки:
удар по островите заедно с превземане
на Ирак - нефтената жила на Лондон.
Хитлер се нуждаел от нефт
за производство на горива,
а той бил само
в съветския Кавказ и в Ирак.
Хитлер поставя на инженерите си
да изяснят кой нефт е по-качествен.
Те направили заключение -
иракският.
От този момент Хитлер започва
подготовка за поход към Ирак.
Превземайки Ирак, Хитлер става
стопанин на нефта в Близкия Изток
и едновременно съкрушава
икономическата мощ на Англия.
Изглежда изборът е направен.
Хитлер тръгва към Близкия Изток.
Нахлуването на немските войски там
било прогнозируемо и очаквано.
От 20 май до 2 юни 1941 г.
е проведена
Критската
въздушно-десантна операция.
Превзет е о-в Крит и
други острови в Егейско море.
Пролетта на 1941 г. в Северна Африка
е стоварен корпусът на Ромел
и напира все натам -
към Близкия Изток.
Едната операция била планирана
срещу Гърция и той я провел,
а втората "Зоненблюме",
в превод "Слънчоглед"
за нахлуване в Африка -
и тя била проведена.
Хитлер се движи последователно
към целта си.
През пролетта на 1941 г. Германия
извършва агресия на Балканите.
На 2 март влиза в България.
На 29 април е окупирана
континенталната част на Гърция.
Към Германия са присъединени
Румъния, Унгария, България.
Посоката, в която се движи Хитлер,
не буди съмнение. Той върви към Ирак.
Отначало трябва да се лиши "лъва"
от икономическа поддръжка.
И било ясно, че първата цел
на Хитлер е Ирак и нефтът.
Остава да се окупира само Турция.
Тогава пътят към Ирак е открит.
Но Турция е съюзник на Германия
още от Първата световна война.
С нея е решено да се договорят.
Съгласно архивите
в средата на май 1941 г.
Германия прекратява разработката
на плана за превземането на Турция.
Началник щаба на Вермахта
Франц Халдер,
осъществил тайно пътуване до Турция,
докладва на Хитлер,
че турският режим гарантира
безпрепятствено преминаване
на немските войски към Ирак.
За началото на иракската кампания
всичко е готово.
През пролетта на 1941 г.
немското разузнаване
завършва подготовката
на държавен преврат.
Шефът на Абвера адм. Канарис
ръководи лично операцията.
Връщайки се, той докладва на фюрера:
Иракчаните ще ни подкрепят.
Фюрерът подписва
секретната Директива №30,
в която се казва:
"Арабското освободително движение
в Средния Изток се явява
наш естествен съюзник.
Затова реших да подкрепя Ирак."
За Сталин настъпва решителният
и дългоочакван момент.
До реализацията на мечтата му
остава последният дюйм.
Москва веднага признава
прогерманското правителство в Ирак.
Всеки момент през Багдад
ще минат немски танкове.
Щом Хитлер затъне в Близкия Изток,
ръцете на Сталин ще бъдат развързани.
И тук Хитлер върши
напълно нелогична постъпка.
Заедно със скока към Багдад той
трупа войски по границата със СССР.
Сталин не се плаши.
По секретен канал Хитлер обяснява:
Това е нужно
за дезориентиране на Англия.
Обаче в края на юни 1941 г.
вече никой не може да разбере
накъде ще тръгне Хитлер.
Самото разположение на немските войски
покрай границата със СССР
давало равни шансове
за нахлуване в СССР,
така и за поход
през Турция към Ирак.
Имало ли е смисъл Хитлер
да нападне Ирак преди СССР?
Несъмнено.
Германия е във война с Англия.
Със СССР има пакт за ненападение.
Войната с Англия е стигнала до стадий,
когато не може да има примирие.
От август 1940 г. е потопена
една-трета от търговския флот
и англичаните
са ожесточени до крайност.
Първоначално за Анадолската операция
са планирани 15 дивизии.
Англичаните биха воювали до смърт.
Загивайки, Англия би призовала всички.
Ако Хитлер
би нанесъл удар по Ирак,
немските войски биха се разтегнали
от Балтика до Персийския залив.
Касапницата в Близкия Изток
ще глътне най-добрите немски дивизии.
Безпомощната Англия агонизира.
И тогава съветските войски
като мощен поток нахлуват в Европа,
която посреща
освободителите си с ликуване.
Прогресивното човечество сваля
омразните прогнили буржоазни режими.
И Сталин би влязъл
в Европа
не като агресор или завоевател,
а като освободител!
Сталин е трябвало да превземе
цяла Европа или СССР щял да рухне.
Сталин е бил прав. СССР не превзема
цяла Европа, заради това той рухна.
Говорим за победа...
Да, победа.
Но къде е тази велика държава,
която постигна победата?
Къде е Германия - ето я.
Къде е Великобритания - ето я.
Къде е Полша - върнах се оттам.
Къде е Унгария - и тя е там.
А къде е великият и победоносен СССР?
Няма го! Той победи и се разпадна!
Заради това победата над Германия
не била достатъчна за Сталин.
Била му е нужна победа
поне в цяла Европа.
Ако Хитлер бе нападнал Англия,
Сталин би го ударил в гръб.
Всичко останало
би било въпрос на техника.
В случай на победата,
на европейските и близкоизточни народи
няма да им остане нищо, освен сами
да изберат пътя на социализма
и да се присъединят към СССР.
За тази цел Сталин готвел армията
за настъпателна война.
Струвало му се,
че часът наближава.
Междувременно настъпва 21 юни.
На Червената армия е дадена
строга заповед, т. нар. Директива №1.
Възможни са въоръжени нападения
от страна на немците и провокации.
Но тава не значи начало на война.
Сталин заплашил
с лична отговорност всеки командир
за въоръжен отпор при агресия.
Сталин вече не се съмнявал -
Хитлер тръгва към Близкия Изток.
Но това свое убеждение
Сталин не разгласява,
с което предизвиква недоумение
у най-високите военни чинове,
включително и Жуков.
Има две огромни грешки,
които са необясними и
непонятни от никого.
Първата е демонтирането
на укрепленията по старата граница.
Това е загадка,
която няма никакво обяснение,
още повече че отбраната
е командвана от ген. Карбишев,
човек, разбиращ си от работата.
И втората грешка,
ако може така да се нарече,
е струпването
на всички боеспособни армии
в 30-километровата
пригранична полоса.
Само на командващия Черноморския флот
е дадена специална заповед
предварително да приведе
флота в бойна готовност.
Ако всичко тръгне по плана,
то корабите в района на Дарданелите
ще играят решаваща роля.
Когато Сталин пристъпи към разгрома
на немските войски в Европа,
не бива да се допусне връщане
на войниците от Близкия Изток.
Заедно с това трябва да се изключи
английският контрол над Босфора.
Ако се говори, че това е правено
от гледна точка на начален скок
и затова е станала грешка,
то тогава защо флотът
не извършва този скок?
Защо той подготвя цялото си ПВО,
защо флотът вкарва
всички в укритията,
защо нито един матрос не е пуснат
в отпуск преди почивните дни?
Защо е изпълнена
напълно Директива №1?
Тоест,
да бъдат в пълна бойна готовност.
От това идва следствието...
Не пострадва
нито едно пристанище.
Всички въздушни атаки
срещу Севастопол, Одеса,
Мурманск, Ленинград, Рига, Талин
са били моментално отбити.
Всички сили на ВМФ били преведени
моментално в бойна готовност.
Точно тези грешки, които някои хора
определят като предателство.
И въпреки всичко рано сутринта
на 22 юни 1941 г.
Хитлер дава заповед
да се удари по СССР.
Заповедта се оказва
неочаквана не само за Сталин.
Не й повярвали
даже немските офицери
от частите, разквартирувани
край съветската граница.
Беше неделно утро. Някой почука
на вратата, беше хазяинът на къщата.
Току-що обявили,
че сме във война със СССР.
И започва войната,
в която Сталин не вярва.
Войната, която той се стремял
да предотврати
на своя територия и
да насочи в друго русло.
Врагът продължава да бомбардира,
смазва войските,
а Директива №1
продължава да действа.
Сталин продължава да настоява -
това е конфликт, демонстрация на сила.
Отвличащ маньовър за прикритие
на удара по Англия.
Какво е станало?
Защо Сталин така жестоко сбърква?
Вечерта на 10 май 1941 г.
над североизточното крайбрежие
на Англия
бил открит неизвестен самолет.
За прихващането му излитат
два английски изтребителя,
но не успяват да свалят нарушителя.
Самолетът летял твърде бързо.
След час в Шотландия пада
немски "Месершмит 110".
Местен фермер
задържа парашутиста.
Заловеният немски летец
се нарекъл Алфред Хорн.
Но всъщност това бил Рудолф Хес,
заместник на Хитлер по партия
или както още го наричат "нацист №2".
Доставят го в имението
на лорд Хамилтън.
Там Хес поискал среща
с членове на кралското семейство
и в частност с херцог Уиндзор.
Още през 1936 г. херцогът
и жена му г-жа Симпсън
посещават Германия
с частна визита.
През 1940 г.
шефът на нацисткото разузнаване
получава от Хитлер
5 млн. швейцарски франка,
за да постави херцога
на английския трон,
ако Англия се съюзи
с Германия срещу СССР.
Счита се, че полетът на Хес в Англия е
неговото самостоятелно решение.
Два дни по-късно Хитлер даже подписва
обръщение, където обявява Хес за луд.
Но е трудно да се предположи, че
в страна под пълен контрол на Гестапо,
вторият човек в Германия
ще може така лесно да избяга.
Има косвени свидетелства,
че Хес е извършил рискования си полет
с разрешение на Хитлер,
а може би и по негова заповед.
Може да се предположи, че са имали
разговор за полета, 5 дни по-рано.
Но това какво доказва?
Можели са да обсъждат контакт
през други канали,
през неутрални страни...
Тази версия не се потвърждава
категорично от разговора им.
Неизвестни са предложенията към Англия
от най-близкия съратник на Хитлер.
Но фактът си е факт.
Хитлер внезапно променя плановете си
и вместо удар по Британия стоварва
цялата мощ на Вермахта срещу СССР.
Може да е съвпадение.
Но тогава защо още не е разсекретен
нито един документ, имащ отношение
към преговорите на Хес с англичаните?
Стенограмите на Нюрнбергския процес
отбелязват забележителен факт.
На едно заседание Хес пожелава
да съобщи за мисията в Англия,
но едва успява да каже
"През пролетта на 1941 г..."
и председателят на съда англичанинът
Лоурънс веднага го прекъсва.
След това Хес отказва
да отговаря на въпроси.
И както се вижда от кадрите започва
внезапно да се прави на невменяем.
Какво е искал да каже
и защо го прекъсват?
И най-главното - тайната
за смъртта на Хес през 1987 г.
В навечерието на освобождаването си
92-годишният затворник на Шпандау
неочаквано решава да се самоубие.
Такава е официалната версия.
Любопитно е,
че именно в този ден
той бил охраняван от сътрудници
на английската мисия.
Разследването на гибелта на Хес
стига до едно:
последният пазител
на тайните преговори
между Хитлер и Чърчил
е бил убит!
Има няколко момента.
Първо,
ако човек се самоубива,
то просто поставя ръцете си отпред
и ребрата му не се чупят.
Доколкото ми е известно,
аутопсията открива, че те са счупени.
Значи някой му е нанесъл травми,
които са довели до счупванията.
Второ, имал е синини
по лицето и тялото,
което говори
за физическо въздействие.
Трето, мисля,
че това физическо въздействие е било
при нормална сърдечна дейност
и добър кръвоток,
защото както знаете синини при мъртъв
човек не се образуват, а само при жив.
Всичко това говори,
че смъртта му е била насилствена.
При повторно изследване институтът по
съдебна медицина в Мюнхен установява:
Хес е бил душен, при това два пъти.
Значи е убийство.
Ако бащата е излязъл от затвора,
както твърди синът му Волф-Рудигер,
англичаните биха имали проблеми.
Бащата не се е гласил да мълчи.
Хес знаел, че ще го освободят
и заявил на надзирател,
че ще направи изявление,
което ще разтърси света.
Хес е можел да излезе
с някакви заявления,
разобличаващи англичаните,
разкриващи същността на преговорите,
които е водил, намирайки се в Англия,
което би било сериозен удар
по престижа на Англия.
Само англичаните са могли
да бъдат заинтересовани
от неговото отстраняване
след десетилетия престой в затвора.
Погребението на Хес
се превръща в голям скандал.
Щом версията за самоубийство
станала "очевидна",
генералният прокурор на Великобритания
прекратил разследването без обяснения.
Колко ли силен компромат
е имал Хес срещу англичаните,
щом като и след 50 г. е струвал живота
на последния затворник в Шпандау?
Историците са сигурни:
Хес е занесъл план за сепаративен мир
между Англия и Германия.
И именно този план сработва,
внезапно обръщайки военна мощ
на фашистка Германия срещу СССР.
Хес е имал три плана
за мирни преговори:
"твърд", "среден" и "мек".
Как са се водели преговорите
с управляващите кръгове
не знаем и няма да знаем,
докато през 2017 г. не бъде отворено
досието на Хес, както бе обещано.
Можем само да предполагаме.
Вероятно "твърдият" план е бил
за съюз на Англия и Германия
срещу Съветска Русия.
Планът на Сталин да насочи удара
на Хитлер срещу Англия се проваля.
Изглеждало,
че всичко върви по замисъла
и противникът показвал
нужната ни логика
и последователност в действията си.
Вероятно всичко така би станало
и на 22 юни 1941 г. фюрерът би повел
силите си към Близкия Изток.
Но ако в събитията бяха участвали
само Сталин и Хитлер.
Но играчите са били
много повече -
всеки с интересите и планове
един към друг.
Ако беше иначе, ходът на историята
можеше да е съвсем друг.
Сталин го разбира това,
но било късно.
Сталин жестоко губи
през юни 1941 г.,
а за това ни се е наложило
да заплатим с 27 млн. убити.
Юни 1945 г. На бял кон Жуков
приема Парада на победата.
СССР излиза победител от кървавата
схватка с фашистка Германия
с цената на невероятни
жертви и загуби.
Великата отечествена война
завършва,
но май Сталин
не е радостен от победата.
Той стои мрачен на трибуната,
защото в душата си разбира:
в тази победа се крие
и неговото лично поражение.
Превод и субтитри
BEST RIPPER
