# Because you know I'm all about that bass,
# about that bass, no treble.
# I'm all about that bass, about that bass, no treble.
# I'm all about that bass, about that bass, no treble.
# I'm all about that bass, about that bass.
# I'm bringing booty back...
#
# Els teus ulls que bancaven buscant un desig.
Mi-te'l!
# Les espelmes cremaven
# i alguns dels amics t'enfocaven amb càmeres de retratar.
# Una veu comentava: "Ai, que guapa que està!"
#I jo en el fons m'acabava... #
Ramon!Bon dia i bona hora.
Bon dia i bona hora! Com anem?On deixo el cistell?
Mira, aquí darrere. Vens carregat.Una miqueta.
Que vens de mercat?De comprar peix.
De comprar peix?Sí.
I el cuines tu, també?Bé, a vegades.
T'agrada cuinar? A mi em relaxa molt.
Però jo... jo faig coses molt senzilles.
La meva dona les fa més...La Sílvia.
És bona cuinera.Molt bona cuinera.
Jo compro i ella cuina.
T'agrada venir al mercat...?Sí, hi vinc molt, molt.
Quasi cada matí, perquè a més, compro pel dia.
M'encanta anar al mercat.Al dia. No tens una previsió...?
A més, al mercat et diuen "guapo". No m'ho diuen enlloc més.
"Què, guapo, què et posarem, avui?"
I l'endemà t'ho tornen a dir!Clar, t'ho diuen sempre.
I mira, això et fa gràcia, l'autoestima et puja.
I t'ho pots muntar, amb la vida, amb la feina...
Sí, jo tinc..."Hosti, vaig al mercat i..."
Una de les... Adeu.
Una de les grans sorts que té ser actor,
que també té moltes pegues,
és que tens molt temps lliure, molt temps lliure.
Per exemple, jo tinc tots els matins lliures, pràcticament.
També deu anar a èpoques, no?
¿Si conflueixen feines i al matí has de preparar una cosa,
o assajar una cosa, a la tarda hi ha funció...?
Si fas sèries..., llavors, sí.Ah, clar.
Hi han aquests que fan sèries, teatre, ho fan tot,
i jo procuro no fer-ho tot alhora.
Però si no, no.
I pots triar? Això que dius: "Procuro no fer".
Pots triar la feina?
Ahm... una mica, però no gaire.
Jo moltes vegades he hagut de fer coses per viure d'això,
moltes vegades.
Però sí que de vegades tens dos projectes i pots triar.
Crec que hi ha molt pocs actors que puguin triar, a Catalunya: un o dos;
i a Espanya, 3 o 4.
Francament, eh.
I molts actors no tenen feina.Molts. Però bueno...
No ens fem tant la víctima, perquè és veritat,
però hi ha molts col·lectius que no tenen feina.
I també hi ha una oferta i una demanda,
i llavors, no es pot col·locar tothom.
És que ara sembla que tothom vol ser actor, i cony, no...
Hi han mil escoles de teatre, i no hi ha tanta demanda.
És veritat que la sort és molt important, en aquest ofici,
més que en altres oficis.
Això és fotut, perquè a vegades el talent no es premia,
sinó que es premia la sort.
O si ets guapo o lleig, o alt o baix...,
i en altres oficis això no passa.
Tu sempre n'has tingut, de feina?Sempre. I quan no, me n'he buscat.
Perquè no he suportat mai estar pendent del telèfon.
Llavors, tinc una petita productora i quan...,
i he generat molts projectes.
Generar projectes teatrals, vol dir escriure'ls,
i després posar-te a dirigir-los, en alguns casos, interpretar-los...
Sí.
No ho tornaré a dir: som sectaris, però també necessaris. O no?
Encara que ell no digui res, saps?, és: "O no?"
I esperar, a veure... Saps?, estàs buscant, a ell, la...
Si et segueix.
Però també som necessaris. O no?
Quantes obres de teatre has escrit?No, jo m'he posat a escriure tard.
4 o 5, 4 o 5.Déu-n'hi-do!
Tard quina edat és?Als 50.
I ara en tens...?En faré 57.
I als 50 què passa? ¿De cop dius: "Hosti, tinc ganes d'escriure",
tens una necessitat creativa...?
Ahm... bueno...
Els fills són grans, això que et dic, tens temps lliure;
busques obres per fer i no en trobes,
o els drets estan agafats o és complicat...
Dius: "Jo tinc neguits, tinc coses, per què no em poso a escriure?"
I va començar com qui fa un sudoku...
No, en sèrio: "Va, uns diàlegs, una situació", i vas jugant,
i van anar sortint coses.
I enganxa, ara no te'n pots estar?A mi m'ha enganxat molt.
I ara..., sí. Sí, sí, ara...
És que és apassionant, eh, explicar històries, no?
Sss... jo no sabria escriure narrativa, eh,
vull dir, només puc fer diàlegs, no soc escriptor.
És un gènere diferent, però expliques històries.
Sí, però només soc dramaturg, per entendre'ns, o ho intento.
A veure, els actors ens passem la vida analitzant textos.
Per tant, coneixem molt bé la fusteria teatral.
I disfruto molt imaginant-me una situació, uns personatges,
i què els passaria si els posem en aquesta situació.
Sempre parteixo d'una situació, i llavors els foto allà...
i a veure com acaba, allò.
Un dia et sentia a dir: "La nostra funció és entretenir".
"Ja sigui fent riure, fent plorar o fent pensar".
Sí.
Llavors, una cosa que em va fer molta gràcia:
"Trobo que les obres de teatre a vegades són massa llargues".
Ui, sí, home, xerrem molt! Hòstia, fotem unes pallisses!
Ara em mataran, però és que és així, noi, és que...
De vegades sembla que fem teatre per nosaltres,
i ens n'oblidem que el fem per la gent.
Ho fem per lluir-nos, i no, el teatre no és lluir-te,
el teatre, cony, és un ofici..., el teatre i les sèries i el cinema,
per entretenir, és una eina...
O sigui, en fas per la gent, no per lluir-te tu.
L'important és que la gent en surti tipa.
És com quan vas a un bon restaurant.
Tu n'has de sortir tip i content, del restaurant.
I ara, "Casa de nines", que estreneu demà, que torneu al Romea...
Sí...
"Casa de nines" segona part, és massa llarga o té el punt just?
No, hora i mitja. És el... no, no, perfecte.
Hauria d'haver-hi una llei: "Més d'hora i mitja, prohibit".
És un text nou, no?, que ha fet un nord-americà...
És un nord-americà, un paio de 40 i tants anys, jove,
que està tenint un èxit brutal a Broadway, aquesta obra.
Agafa el clàssic del segle XIX,
que és la primera obra on es parla de l'emancipació de la dona,
una dona que deixa el marit,
i és una... un diàleg molt bonic que, encara que sigui d'època,
t'interpel·la molt amb... que complicat que és...
no ja la parella, sinó conviure amb les persones.
La Nora pren una decisió, potser després ho hauria fet diferent.
A la vida, hauries fet alguna cosa diferent del que has fet?
Uf!(riu)
Jo em penedeixo de tantes coses!
Sempre dic que necessitem dues vides,
una per aprendre i l'altra per viure-la,
perquè buf!, ho canviaria tot...
Compte, també et diré que de les coses essencials...,
toco fusta, aquesta furgoneta tan collonuda no sé si en té,
però toco fusta...,
de les coses essencials, n'estic molt satisfet.
Que és la família i la feina, que això...
Hòstia, tinc la gran sort de dedicar-me a una cosa que m'agrada,
i de tenir una família, per mi, extraordinària.
Vull dir, que això... dono gràcies a qui sigui.
Tenir fills..., i ser actor. Això, inqüestionable.
Sí, sí.
Ara bé, per exemple, m'hauria agradat estudiar molt més.
Jo tinc una incultura, que això...
Vaig estudiar a l'Institut del Teatre,
però no tinc cap carrera, i llavors, trobo a faltar...
Amb els anys, m'he anat formant com he pogut, però...
Clar, per incorporar coneixement.
És curiós, perquè molts actors que han vingut,
s'ho han plantejat una mica pressionat des de casa,
per dir: "Hosti, que tinguis un pla B".
Tu ho planteges com un "tenir coneixement", no?
També és veritat que els joves que es vulguin dedicar a això,
és important que tinguin un pla B.
Perquè ser només actor, a la vida, o actriu,
jo crec que... que és poca cosa, i ho dic amb...
Està bé que el cap el posis en...,
perquè si no et passes la vida analitzant-te a tu mateix:
"Si ho faig bé, malament, si agrado o no agrado", i és molt trist.
I jo, de no haver tingut estudis,
me'n penedeixo profundament i que l'he pagat cara,
l'he pagat cara.
No haver-me format suficient.
Quan vas detectar: "Hosti, això m'agrada"?
"Ser actor m'agrada, interpretar m'agrada"?
Tenim temps? Perquè això és llarg.
No ho sé, ¿hi ha una edat que dius: "Hosti, això m'apassiona"?
Jo et diré..., jo vaig començar dient "això m'agrada"...
sense saber què era, això, per pur... glamur i vanitat.
"Hosti, això de ser actor deu ser guai".
Venien, jo soc de Sabadell, venien les companyies, llavors,
Els Joglars, Comediants, Dagoll Dagom...,
i jo em quedava fascinat amb aquesta gent.
Jo em quedava..., dic: "Jo vull ser això".
Però no sabia què era, fer això.Clar.
I llavors, vaig fer les proves de l'Institut del Teatre,
i cony, i em van agafar!
I em vaig pensar que era el millor actor del món,
i llavors em vaig adonar que jo era un patata d'actor.
I allà va començar la frustració.
Vull dir, vaig començar això sense saber si jo servia, si no,
perquè em vaig enlluernar.
Aquestes coses de l'adolescència, que t'enlluernes...
I ho vaig pagar car, això:
vaig haver d'aprendre l'ofici, vaig adonar-me que no en sabia res...
Perquè hi ha gent que, de natural, tenen moltes dots per ser actor,
que fan teatre al poble, que fan "Els Pastorets"...
Tenen habilitats, i que ja els veus que és el que els va bé.
Jo no, jo em vaig enlluernar i...
I t'hi vas posar.Sí, i vaig tenir molta sort.
Que et sortís feina aviat?Sí, perquè no estava prou preparat.
Però era allò... el galanet, jovenet, i això em donava feina.
Vas fer "L'auca del senyor Esteve", el primer.
Sí, vaig acabar a l'Institut del Teatre i em contracten pel Grec,
amb els primers actors de Catalunya en aquell moment:
Pau Garsaball, Joaquim Cardona, Rafael Anglada, Joan Borràs,
Montserrat Salvador..., i jo estava allà flipant.
Que si no tingués la convicció que amb el temps faré el meu camí,
em moriria.
Vosaltres ja em podeu entendre.
Aquest afany de fer alguna obra..., no sé per què, ens ho roba tot!
No hi ha dones, ni hi ha fortuna que ens atregui tant com això!
A casa què et van dir, quan vas dir que volies ser actor?
Es van enfadar molt.Enfadar?
I amb raó, jo ho entenc. Jo ho entenc perfectament.
Es van enfadar?Sí, es van enfadar molt.
Bé, soc d'una família de Sabadell, menestral...,
ningú era artista...
Bé, tinc un germà pintor, però ningú venia del món d'això,
i de cop devien pensar: "Què fa, aquest noi? Està boig".
Però a casa hi havia una sensibilitat per la cultura...?
No. No, no, no.No especialment.
Cuidado, eh: molt bon rotllo, m'estimaven molt,
però no hi havia cap sensibilitat...
Eren treballadors, gent que tenia un petit negoci,
i això del teatre era una cosa...
de l'Estudio 1 dels de Madrid, aquí no, no...
I llavors, quan van començar a veure que tenia feines,
s'ho van començar a creure,
però sempre amb reticència.
Mai vaig tenir la... el recolzament.
Però jo ho entenc, això, eh. Perfectament. Ho entenc.
En el seu lloc, jo potser hauria fet el mateix.
I després, orgullosíssims.Bueno..., sí, però tampoc molt.
I de fet, a les obres que he escrit jo,
hi surt una mica, això també, saps?
Hi surt una mica aquesta incomunicació entre pares i fills,
però no per malícia de part de ningú,
sinó de falta d'intel·ligència emocional, saps?, d'empatia.
Perquè quan un fill fa una cosa tan estranya,
costa posar-se en el seu lloc.
I tu ho necessites com a fill, i ells no t'ho donen,
no perquè no vulguin, sinó perquè no ho saben fer millor.
-Allò que has fet, aquells ferros...-El què?
L'estàtua aquella de la plaça rodona.
-Ah! L'escultura de la rotonda.-Sí, allò.
-L'has anat a veure?-La Deisy hi va insistir...
Hosti! No ho sabia...!
Vam fer un parell de voltes amb el cotxe per la plaça...
-I què...?-Ja està acabat, allò?!
Que això passa molt també generacionalment.
De no expressar què és el que sentim, no?
Exacte, això és un gran tema que...
posar-se en el lloc dels fills, i els fills en el lloc dels pares,
costa molt.
Jo també és de les coses que no he gestionat bé,
i ja dic, no per malícia de ningú ni per mala fe de ningú,
però que allà està, no?
És d'aquells grumolls que tens a dins...
Perquè diries que no els expressat el que senties cap a ells?
Potser ara de grans, ja no els tinc, pobrets, se n'han anat fa poc,
de grans més, perquè ho he entès i els he pogut... més,
perquè jo ja estava en una altra fase.
Però ens hem passat molts anys una mica...
notant tots dos que teníem allà una cosa pendent
i que no la solucionàvem.
I la vau poder resoldre?Més o... Sí, jo crec que sí.
Sí, sí, bastant. Sí.
Quant fa que es van morir?La meva mare, fa dos setmanes.
Encara estic una mica afectat. El meu pare, fa dos anys.
Però eren molt grans, estaven molt fotuts...
Però encara que ho veus venir, diguem-ne..., bueno.
Allà es remouen moltes coses.
Escolta'm, saps què? Sempre et veig bastant igual.
Què vols dir?D'aspecte.
O sigui, que estàs superbé. Que et cuides molt, fas esport...?
Ja he vist que menges bé.Intento menjar bé.
Home, no, jo em veig gran, eh!Bon menjar...
Hòstia, em veig a les fotos i...! L'altre dia em va passar.
Sortia de fer una funció al Teatre L'Alegria,
i unes dones, molt amables:
"T'admirem molt, ens agrades molt, que bé, que bé, que bé...",
i jo: "Gràcies", tot inflat, me'n vaig cap a agafar el cotxe,
i llavors sento unes dones que diuen:
"L'edat no perdona".
O sigui que vaig tenir..., del cel vaig anar als inferns.
Ho van dir entre elles: "Mira'l, mira'l, l'edat no perdona".
Dic: "Hòstia puta!"
Vull dir que... que no em deus veure...
Que t'ho agraeixo molt, però...Saps què ho fa, també?
Que tens molt bon aspecte i sempre tens cabell.
Ah, això sí!Home! Que això...
Això sí, sí.Hòstia, això ajuda molt, eh!
Sí, sí.Però fas esport o no?
No. Camino molt.Home!
Camino amb pals, allò...L'esport que diuen que s'ha de fer.
Camino cada dia, tinc la gran sort de tenir llocs per caminar bonics,
i no faig res més, eh, no...
I exercites el cap escrivint i...Bueno, bueno...
Cada dia t'hi poses?Cada dia, als matins, sí, cada dia.
Però perquè m'ho passo bé, no és cap sacrifici.
I ara tens alguna obra ja a punt?Sí. Sí, sí.
En tenim una d'acabada que es farà l'any que ve, si Déu vol,
"Conqueridors", a partir de la figura de Jaume I el Conqueridor.
Una comèdia..., una cosa històrica, però una comèdia medieval.
I... m'he posat a empollar història, que també he disfrutat molt,
la història nostra, que és apassionant,
i si Déu vol, l'any que ve es farà als teatres.
¿El que t'agradaria més fer, en el futur,
és continuar creant les teves obres i després portar-les a l'escenari?
Sí. Sí, sí, m'agrada molt, això.
També m'agrada fer obres d'altres, eh, però...
estic cansat de veure ficció que els personatges...
Per exemple, ara el que faré es diu Torvald,
i el George, o Harrison, no sé què, i tot passa a Brooklyn...
Hòstia, no!
Trobo a faltar ficció que parli de nosaltres, per entendre'ns.
Amb noms i cognoms, a més a més.Exacte! Sí, exacte!
Per això el Roger Coma et va dir que tu feies teatre...
"Teatre de quilòmetre zero".Exacte.
Que em sembla una expressió extraordinària, sí, sí.
Ramon, ja arribem.Ja arribem.
I escolta'm, jo sé, o m'han dit, que hi ha una música que t'agrada,
una cançó...
La Janis Joplin.
Quin geni.
Per què t'agrada?
Perquè sent, sent el que canta. Ho sent.
Mira, m'agrada tothom que senti el que fa. Millor o pitjor.
Tu diries que hi poses l'ànima, en tot?
Ho intento, però... però no tinc el talent..., ja m'agradaria.
No, ho intento. Moltes vegades, no, em quedo curt.
Perquè tinc molt pudor.
D'això també en parlo a les meves obres,
que soc molt català en el sentit de tenir un gran sentit del ridícul.
Pels artistes és un problema, perquè ens coartem molt.
Tenim molta por..., el seny, el que diran...
Que això també ens dona moltes virtuts,
perquè de vegades tens...
Però ens falta aquest punt de...
de "desmelenar-nos", com aquesta dona, o com...
com els artistes llatins, ens falta un punt de...
Els catalans controlem molt.
Però som com som.
Som com som, i tenim coses collonudes.
Ramon..., un plaer!Moltes gràcies per portar-me.
Que vagi bé.Enhorabona pel programa.
No et deixis el peix.Vinga, adeu-siau.
Gràcies, Ramon.
I records a la Sílvia, que em va fer molta il·lusió, quan va venir!
De part vostra. Adeu!Adeu!
