
Spanish: 
Este episodio es apoyado por
The Great Courses plus.
Hola, soy Thomas Frank, esto es
Crash Course Habilidades de estudio,
y si estás viendo en cualquier punto del futuro en el que todos tenemos implantes neuronales que nos permitan almacenar memorias en nuestros servidores en el espacio,
lo que voy a decirte es
lamentablemente inexacto.
Además, ¿tenemos automóviles voladores?
Para aquellos de ustedes que todavía dependen de esa blanda material gris en sus cráneos para recordar cosas, mejor, escuchen.
Hoy estamos indagando cómo funciona la memoria y cómo se hace para mejorarla.
Al menos, creo en eso estamos.
Nick, no estamos filmando esos tutoriales de maquillaje
hoy, ¿verdad?
[Tema musical]
La ciencia de cómo funciona la memoria es, por lo menos, complicada.
Después de todo, ¿cómo explicamos cómo un montón de células nerviosas, productos químicos y sacudidas eléctricas
de alguna manera te permite recordar el álgebra, dónde dejaste las llaves de tu auto y todas las líneas de The Dark Knight?
Bueno, es simple. Nosotros, eh ... confiamos en Hank desde hace 3 años para hacerlo por nosotros.
En serio, hay dos episodios completos de Crash Course Psicología que atraviesan todo el proceso de cómo se forman y recuperan los recuerdos.

English: 
This episode is supported by
The Great Courses Plus.
Hi, I’m Thomas Frank, this is
Crash Course Study Skills,
and if you happen to be watching this at whatever
point in the future that we all get neural implants to
let us store our memories on servers in space,
what I’m about to tell you is
woefully inaccurate.
Also, do we have flying cars yet?
For those of you who still rely on that
mushy gray stuff in your cranium to remember
things, though, listen up.
Today we’re digging into how your memory
works and how you can make it work better.
At least, I think we are.
Nick, we’re not filming those makeup tutorials
today, are we?
[Theme Music]
The science of how memory works is
complicated, to say the least.
After all, how do we explain how a bunch of
nerve cells, chemicals, and electrical jolts
somehow let you remember algebra, where you
left your car keys, and all the lines to The Dark Knight?
Well, it’s simple. We, uh…. rely on Hank
from 3 years ago to do it for us.
Seriously, there are two whole episodes of Crash Course Psychology that go through the entire process of how memories are formed and retrieved.

iw: 
הפרק הזה נתמך ע"י The Great Courses Plus.
היי, אני תומאס פרנק, זהו קורס מזורז במיומנויות למידה,
ואם ייצא לך לצפות בזה בכל נקודה בעתיד שבו כולנו מקבלים שתלים עצביים כדי לתת לנו לאחסן את הזיכרונות שלנו על שרתים בחלל,
מה שאני עומד לספר לך הוא לא מדויק לצערי.
אגב, יש עדיין מכוניות מעופפות?
לאלו מכם שעדיין מסתמכים על החומר האפור הדחוס הזה בגולגולת שלכם כדי לזכור דברים, הקשיבו.
היום אנחנו נכנסים לאיך הזיכרון עובד 
ואיך אתה יכול לגרום לו לפעול טוב יותר.
לפחות,  אני חושב שכן.
ניק, אנחנו לא לא מצלמים על הדרכות איפור היום, נכון?
[פתיח]
המדע של איך הזיכרון עובד הוא מסובך, בלשון המעטה.
אחרי הכל, איך אנחנו מסבירים קבוצה של תאי עצבים, כימיקלים וקפיצות חשמליות
איכשהו נותנים לך לזכור אלגברה, איפה השארת את המפתחות למכונית, ואת כל השורות של האביר האפל?
טוב, זה פשוט. אנחנו אה...מסתמכים על האנק מלפני 3 שנים שיעשה זאת בשבילנו.
ברצינות, ישנם 2 פרקים שלמים של קורס מזורז בפסיכולוגיה שמספרים על כל התהליך של איך זיכרונות נוצרים ומאוחזרים.

iw: 
אבל בדיוק כמו שאקזיביט השאיר את המכשירים שלו בסוכנות רכב, אני לא יכול להתאפק לשים קורסים מזורזים בקורס המזורז שלך.
וגם, הבנה של איך הזיכרון עובד,
יעזור לך לייעל את הדרך בה אתה לומד.
אז בואו נעשה סקירה קצרה.
המוח שלך הופך מידע לזיכרון ע"י שימוש בכמה שלבים שונים.
הראשון הוא זיכרון חושי, שמעבד בערך כל מה שהחושים שלך קולטים או חווים בעולם האמיתי.
לזיכרון החושי יש ריכוז של ילד בן 5 במשרד הרישוי,
כיוון שרוב מה שהוא מקבל הוא מאבד מיד.
אבל מה מהזיכרון שנשאר עובר לזיכרון הקצר-טווח או לזיכרון העבודה.
הסוג הזה של הזיכרון הוא מהסוג שדומה ל RAM במחשב שלך - הזיכרונות לא נשארים באופן קבוע.
למעשה, אלא אם כן אתה חוזר ברציפות אחר מה שסביבך, הוא יתחיל להיעלם אחרי כ- 15-30 שניות.
זה יכול לקרות גם אם אתה מנסה לדחוס יותר מדי בבת אחת, כי זיכרון העבודה שלך באמת יכול רק להתמודד עם 4-7 סיביות או פריטים של מידע בכל פעם.
אתה יכול איכשהו להגדיל את הגבול - ע"י קיבוץ של כמה פריטים לנתחים.
כמו פיצול של "FBIKGBCIA" ל FBI, KGB, CIA,
אבל יש עדיין גבול.
עכשיו, כל זה קורה בתחילה בקליפת המוח הקדמית

English: 
But just like Xzibit left to his own devices
in a car dealership, I can’t resist putting
crash courses in your Crash Course.
Plus, understanding how your memory works
will help you to optimize the way you study.
So let’s do a quick review.
Your brain turns information into memories
by putting it through a few different stages.
The first is sensory memory, which
processes pretty much everything your senses
detect or experience in the real world.
That sensory memory has the attention span
of a five-year-old at the DMV, though, so most of
what it takes in is lost almost immediately.
But what does stick moves into your short-term
or working memory.
This type of memory is sort of like the
RAM in your computer – the memories don’t
stick around permanently.
In fact, unless you continuously rehearse
what’s floating around in working memory, it’ll pull
a disappearing act after about 15-30 seconds.
This can also happen if you try to cram too much in at once, because your working memory can really only handle 4-7 bits or items of information at a time.
Now you can somewhat increase this limit
by grouping bits into chunks –
like splitting “FBIKGBCIA” into
FBI, KGB, CIA, but there’s still a limit.
Now, all this happens primarily in your
brain’s prefrontal cortex,

Spanish: 
Pero al igual que Xzibit dejó a sus propios dispositivos en un concesionario de automóviles, no puedo resistir poner Crash Courses en tu Crash Course.
Además, entender cómo funciona tu memoria, te ayudará a optimizar la forma en que estudias.
Así que hagamos una revisión rápida.
Tu cerebro convierte la información en recuerdos poniéndolo en diferentes etapas.
La primera es la memoria sensorial, que procesa prácticamente todo lo que tus sentidos detectan o experimentan en el mundo real.
Esa memoria sensorial tiene la capacidad de atención de un niño de cinco años en el DMV, así que la mayoría de lo que recoge se pierde casi de inmediato.
Pero, ¿qué es lo que se queda en tu  memoria de corto plazo o memoria de trabajo?
Este tipo de memoria es algo así como la RAM en tu computadora: los recuerdos no se quedan por siempre.
De hecho, a menos que practiques continuamente lo que está flotando en la memoria de trabajo, ella hará un acto de desaparición después de unos 15-30 segundos.
Esto también puede suceder si intentas comprimir demasiado de una vez, porque tu memoria de trabajo realmente solo puede manejar de 4 a 7 bits -o elementos de información- a la vez.
Ahora bien, puedes aumentar un poco este límite al agrupar los bits en pedazos -
como dividir "FBIKGBCIA" en
FBI, KGB, CIA; pero todavía hay un límite.
Ahora, todo esto sucede principalmente en la corteza prefrontal del cerebro,

English: 
but eventually the information has to
make its way to other areas of the brain if it’s
going to be encoded in long-term memory.
To greatly simplify things, it’ll first
head to the hippocampus, which augments it
with chemicals called neurotransmitters.
Along with many other functions, these transmit
details about the information – metadata, if you will.
Eventually, this leads to the formation of new synapses, which are essentially connections between neurons – though the neurons don’t actually touch.
Instead, they prefer to keep a small gap between
each other and let more of those neurotransmitters
move information between them.
The whole process of memory formation
causes physical changes within your brain:
neurotransmitters shuttle all over the place,
neural pathways are forged,
and neurons themselves undergo structural improvements using proteins such as brain-derived neurotrophic factor, or BDNF.
And, just like the process of strengthening your
muscles through exercise, this all takes time –
which is why cramming for a test doesn’t
work, and why you can’t instantly just
download jujitsu into your brain like Neo.
As Pierce J. Howard noted in his book The
Owner’s Manual for the Brain:

iw: 
אבל בסופו של דבר, המידע צריך לעשות את דרכו אל אזורים אחרים של המוח אם זה הולך להיות מקודד בזיכרון לטווח הארוך.
כדי ממש לפשט את הדברים, זה קורה קודם כל בהיפוקמפוס, אשר מרחיב אותו בכימיקלים הנקראים נוירוטרנסמיטורים.
יחד עם פונקציות רבות אחרות, הם מעבירים פרטים על המידע - מטא-נתונים אם תרצה.
בסופו של דבר, זה מוביל להיווצרות של סינפסות חדשות, שהן בעצם קשרים בין נוירונים - למרות שהנוירונים לא ממש נוגעים אחד בשני.
במקום זאת, הם מעדיפים לשמור על רווח קטן בין אחד לשני ולתת לנוירוטרנסמיטורים להעביר מידע ביניהם.
כל תהליך היווצרות הזיכרון גורם לשינויים פיזיים במוח:
נוירוטרנסמיטורים בכל מקום, מסלולים עצביים חדשים נוצרים
והנוירונים עצמם עוברים שיפורים מבניים באמצעות חלבונים כגון brain-derived neurotrophic factor, או בקיצור BDNF.
ובדיוק כמו תהליך של חיזוק השרירים שלך באמצעות פעילות גופנית, כל זה לוקח זמן -
וזו הסיבה מדוע דחיסה של מידע למבחן לא עובדת, ולמה אתה לא יכול מיד פשוט להוריד ג'יו-ג'יטסו לתוך המוח שלך כמו ניאו.
כפי שציין פירס ג'יי הווארד בספרו "מדריך הבעלים של המוח":

Spanish: 
pero eventualmente la información tiene que hacer su camino a otras áreas del cerebro, si se va a  codificar en la memoria a largo plazo.
Para simplificar mucho las cosas, primero se dirige al hipocampo, que lo aumenta con productos químicos llamados neurotransmisores.
Junto con muchas otras funciones, estas transmiten detalles sobre la información - metadatos, para llamarlos de alguna forma.
Eventualmente, esto conduce a la formación de nuevas sinapsis, que son esencialmente conexiones entre neuronas, aunque las neuronas en realidad no se tocan.
En cambio, prefieren mantener un pequeño espacio entre sí y dejar que más de esos neurotransmisores
muevan información entre ellos.
Todo el proceso de formación de la memoria causa cambios físicos dentro de tu cerebro:
los neurotransmisores se transportan por todo el lugar, las vías neuronales están falsificadas,
y las propias neuronas experimentan mejoras estructurales utilizando proteínas tales como el factor neurotrófico derivado del cerebro o FNDC.
Y, al igual que el proceso de fortalecer los músculos a través del ejercicio, todo esto lleva tiempo
que es por lo que abarrotarse para una prueba no funciona, y porque no puedes descargar instantáneamente jujitsu en tu cerebro como Neo.
Como señaló Pierce J. Howard en su libro "El Manual del propietario para el cerebro":

English: 
“Work involving higher mental functions, such
as analysis and synthesis, needs to be spaced out
to allow new neural connections to solidify.
New learning drives out old learning when
insufficient time intervenes.”
Now that you have a bit of an understanding
of how your memory works, one crucial tip
should be clear:
you have to space your
learning out over time.
But we’re not going to just leave it at that, because – as cognitive scientists have known for a long time – the way you do that spacing matters quite a bit.
To explain this, let’s start with why we
forget things in the first place.
Part of the reason is that your brain doesn’t
encode all memories equally.
During the long-term encoding process, the hippocampus will use different levels of neurotransmitters based on, among other things, how important the information is.
And this plays a big role in how strongly it’s embedded in long-term memory.
This filtering mechanism is great for survival, as it
allows your brain to safely disregard unimportant things,
like what you had for breakfast two weeks ago,
while paying special attention to what’s important,
like that fact that there are ninjas behind you right now.
Unfortunately, you can’t always consciously
decide what’s important and what’s not,
which is why it can be hard to remember all
the details from that history chapter you just read.

iw: 
"עבודה שיש בה תפקודים מנטליים גבוהים יותר, כגון ניתוח וסינתזה, צריכה להיות מחולקת כדי לאפשר לחיבורים עצביים חדשים להתחזק.
למידה חדשה מסלקת למידה ישנה כאשר אין מספיק זמן להתערב"
עכשיו שיש לך קצת הבנה על איך הזיכרון שלך עובד, טיפ אחד חיוני צריך להיות ברור:
אתה צריך לרווח את הלמידה של לאורך זמן.
אבל אנחנו לא הולכים פשוט להשאיר את זה ככה, כי - כפי שמדענים קוגניטיביים ידעו כבר זמן רב -  הדרך בה תעשו את המרווח הזה חשובה לא פחות.
כדי להסביר זאת, בואו נתחיל ב-למה אנחנו בכלל שוכחים?
חלק מהסיבה לכך הוא שהמוח שלך לא מקודד את כל הזיכרונות באופן שווה.
תוך כדי תהליך הקידוד ארוך הטווח, ההיפוקמפוס ישתמש ברמות שונות של נוירוטרנסמיטורים המבוססים, בין היתר,
על חשיבות המידע.
זה משחק תפקיד חשוב בכמה חזק הוא מוטבע בזיכרון לטווח ארוך.
מנגנון סינון זה הוא מצוין להישרדות, שכן הוא מאפשר למוח שלך להתעלם בבטחה דברים לא חשובים,
כמו מה אכלת לארוחת בוקר לפני שבועיים, תוך תשומת לב מיוחדת למה שחשוב, כמו העובדה שיש נינג'ות מאחוריך עכשיו.
למרבה הצער, אתה לא תמיד יכול להחליט במודע מה חשוב ומה לא,
ולכן זו יכולה להיות הסיבה מדוע קשה לזכור את כל הפרטים מאותו פרק היסטוריה שבדיוק קראת.

Spanish: 
"Trabajo que involucra funciones mentales superiores, tales
como análisis y síntesis, debe espaciarse para permitir que nuevas conexiones neuronales se solidifiquen.
El nuevo aprendizaje elimina el viejo aprendizaje cuando interviene tiempo insuficiente ".
Ahora que entiendes un poco cómo funciona tu memoria, debe ser claro este crucial consejo:
tienes que espaciar en el tiempo tu aprendizaje.
Pero no es solo eso, porque -como saben desde hace tiempo los científicos cognitivos- la forma en difieras el tiempo importa bastante.
Para explicar esto, veamos primero por qué olvidamos las cosas.
En parte se da porque tu cerebro no es capaz de codificar todos los recuerdo de la misma forma.
Durante el proceso de codificación a largo plazo, el hipocampo utilizará diferentes niveles de neurotransmisores que se basan, entre otras cosas, en la importancia de la información.
Y esto juega un papel importante en qué tan fuerte está incrustado en la memoria a largo plazo.
Este mecanismo de filtrado es ideal para la supervivencia, ya que
le permite al cerebro ignorar las cosas que no son importantes,
como lo que desayunaste hace dos semanas, mientras prestas especial atención a lo que es importante,
como el hecho de que hay ninjas detrás de ti ahora mismo.
Lamentablemente, no siempre se puede conscientemente
decidir qué es importante y qué no,
por lo que puede ser difícil recordar todo los detalles de ese capítulo de historia que acabas de leer.

English: 
At a primal level, your brain just doesn’t think the
details of Genghis Khan’s war with the Quarismian Shah
in 1219 are as important as a bear attacking you.
However, there are a few tricks you can pull
to make it care a bit more.
First, understand that your brain latches more readily onto things that are tangible, visual, and uncommon than it does with the abstract or the mundane.
Because of this, it can be helpful to develop mnemonics, which are mental devices that help you associate pieces of information in ways that are easier to remember.
And mnemonics can take many forms.
You can create sayings to remember sequences of
letters – such as “Ernie Ate Dynamite, GoodBye Ernie”
to remember the names of the strings on a guitar.
Or you can make up weird stories in your
head that includes cues to the information
you’re trying to associate.
Like, the way I remember that Helsinki is the capital of Finland is by imagining a giant flaming sinkhole in the ground opening up with a bunch of sharks jumping out of it.
Since it’s weird, it’s easy to remember, and
it helps me associate the words Hell, Fin, and Sink,
which in turn connect Finland and Helsinki.
Additionally, the more connections that lead
to a memory, the stronger it’ll be – especially
if they’re learned in different contexts.
When I first learned about caravels, which were
those small ships that Portuguese explorers used
to travel down the African coast in the 15th century,

Spanish: 
En un nivel primario, tu cerebro simplemente no piensa detalles de la guerra de Genghis Khan con el Sah jorezmita en 1219 son tan importantes como un oso que te ataca.
Sin embargo, hay algunos trucos que puedes usar para que parezca más importante.
En primer lugar, entiende que tu cerebro se adhiere más fácilmente a las cosas que son tangibles, visuales y poco comunes que a lo abstracto o lo mundano.
Debido a esto, puede ser útil desarrollar estrategias mnemotécnicas, que son dispositivos mentales que lo ayudan a asociar elementos de información de maneras que son más fáciles de recordar.
Y las estrategias mnemotécnicas pueden tomar muchas formas.
Puede crear refranes para recordar secuencias de letras, como "Ernie Ate Dynamite, GoodBye Ernie" para recordar los nombres de las cuerdas en una guitarra.
O puedes inventar historias extrañas en tu cabeza que incluye claves para la información que estás tratando de asociar.
Por ejemplo, la forma en que recuerdo que Helsinki es la capital de Finlandia es imaginar un gigantesco sumidero llameante en el suelo que se abre con un grupo de tiburones saltando de él.
Ya que es extraño, es fácil de recordar, y me ayuda a asociar las palabras Infierno (Hell), Aleta(Fin) y Sumidero(Sink), que a su vez conectan Finlandia y Helsinki.
Además, entre más conexiones lleven a un recuerdo, más fuerte será -especialmente si son aprendidos en contextos diferentes.
Cuando aprendí por primera vez sobre las carabelas, que eran
esos pequeños barcos que los exploradores portugueses usaron
viajar por la costa africana en el siglo XV,

iw: 
ברמה הראשונית, המוח שלך פשוט לא חושב על הפרטים של המלחמה של ג'ינגיס חאן עם חוואריזמה שאה בשנת 1219 באותה חשיבות שדוב תוקף אותך.
עם זאת, ישנם כמה טריקים שאתה מסוגל לנסות על עצמך קצת יותר.
ראשית, הבינו שהמוח שלכם נעול בקלות רבה יותר על דברים מוחשיים, חזותיים ובלתי רגילים מאשר דברים מופשטים או גשמיים.
בגלל זה, זה יכול להיות מועיל לפתח אמצעים המסייעים לזיכרון של דברים, שהם כלים מנטליים שיסייעו לך לקשר חתיכות של מידע בדרכים שיותר קל לזכור.
אמצעים אלו יכולות לבוא בצורות שונות.
אתה יכול ליצור אמירות כדי לזכור רצפים של אותיות - כגון “Ernie Ate Dynamite, GoodBye Ernie” כדי לזכור את שמות המיתרים על גיטרה.
או שאתה יכול להמציא סיפורים מוזרים בראש שמכילים רמזים למידע שאתה מנסה לקשר.
למשל, הדרך בה אני זוכר שהלסינקי היא בירת פינלנד היא באמצעות דימיון גחלת ענקית בוערת באדמה הנפתחת עם קבוצה של כרישים הקופצים ממנה.
כיוון שזה מוזר, קל לזכור את זה, וזה עוזר לי לקשר את המילים Hell, Fin, and Sink, שבתורן מתחברות לפינלנד והלסינקי.
בנוסף, ככל שיש יותר חיבורים שמובילים לזיכרון כך הוא יהיה חזק יותר - במיוחד אם הם נלמדים בהקשרים שונים.
כשלמדתי לראשונה על קראבלות, שהיו הספינות הקטנות בהם נהגו חוקרים פורטוגזים לנסוע לאורך החוף האפריקאי במאה ה- 15,

Spanish: 
Me costó recordar ese nombre - carabelas.
Pero una vez que comencé a usarlos en Civilization V para construir mi imperio -
y para asegurarme de que Ghandi nunca llegara lo suficientemente lejos para destruirme, el recuerdo se volvió mucho más sólido, ya que estaba interactuando con él en un nuevo contexto.
Por supuesto, si quieres que se permanezcan, tienes que acceder a tus nuevos recuerdos repetidas veces una vez que son codificados.
Esta es más o menos la ley de hierro de la memorización:
Excepto en los casos en que están unidos a un experiencia emocional particularmente intensa, los recuerdos se desvanecen a menos que los evoques repetidamente.
Bueno, algo así. Vayamos a la Burbuja de Pensamiento.
En la década de 1880, un psicólogo alemán llamado Herman Ebbinghaus quería entender cómo decaían los recuerdos con el tiempo.
y especialmente quería saber cuánto duraba el proceso.
Comenzó haciendo innumerables pruebas en su propia memoria, forzándose a sí mismo a recordar largas listas de cartas sin sentido hasta que, finalmente, se le ocurrió la Curva del Olvido.
Aunque en gran parte es hipotético y simplista en sus detalles, este modelo demostró cómo los recuerdos decaen rápidamente a menos que se acceda a ellos una y otra vez.
Desde los días de Ebbinghaus, nuestra comprensión de cómo la memoria decae ha recorrido un largo camino.

English: 
I had a hard time remembering
that name – caravels.
But once I started using them in Civilization
V to build my empire –
and to make sure Ghandi never got far enough
to nuke me, the memory became a lot more solid,
since I was interacting with it in a new context.
Of course, you still have to repeatedly
access your new memories once they’re
encoded if you want them to stick around.
This is pretty much the iron law of memorization:
Except in cases where they’re attached to a
particularly intense emotional experience, memories
fade away unless you repeatedly recall them.
Well, sort of.
Let’s go to the Thought Bubble.
In the 1880’s, a German psychologist named
Herman Ebbinghaus wanted to understand how
memories decayed over time,
and he especially wanted to know how
long the process took.
He began by running countless tests on his own memory, forcing himself to recall long lists of meaningless letters until eventually, he came up with the Forgetting Curve.
While largely hypothetical and simplistic in its details, this model demonstrated how memories decay quickly unless accessed again and again.
Since Ebbinghaus’s days, our understanding
of how memory decays has come a long way.

iw: 
היה לי קשה לזכור את השם הזה - קראבלות.
אבל מאז שהתחלתי להשתמש בהם ב 
 Civilization V כדי לבנות את האימפריה שלי -
ולהבטיח שגאנדי לא יגיע רחוק מידי כדי לשלוח נשק גרעיני, הזיכרון הפך להרבה יותר יציב וחזק, כיוון שעירבתי אותו עם הקשר חדש.
כמובן, אתה עדיין תצטרך לגשת שוב ושוב לזיכרונות החדשים שלך כשהם מקודדים אם אתה רוצה שהם יישארו בזיכרון.
זהו בערך חוק הברזל של הזיכרון:
למעט מקרים שבהם הם קשורים לחוויה רגשית חזקה במיוחד, הזיכרונות נמוגים, אלא אם כן אתה נזכר בהם שוב ושוב.
טוב, סוג של.
בואו ניכנס לבועת המחשבה.
בשנות השמונים של המאה התשע-עשרה רצה פסיכולוג גרמני בשם הרמן אבנגהאוס להבין כיצד זיכרונות נעלמים עם הזמן,
והוא במיוחד רצה לדעת כמה זמן התהליך לוקח.
הוא החל בהפעלת אינספור מבחנים על זיכרונו, והכריח את עצמו להיזכר ברשימות ארוכות של מכתבים חסרי משמעות עד שבסופו של דבר, הוא העלה את עקומת השכחה.
בעוד שהמודל מאוד היפותטי ופשטני בפרטים שלו, הוא מדגים איך זיכרונות נעלמים אלא אם כן הם מאוחזרים שוב ושוב.
מאז ימיו של אבנגהאוס, ההבנה שלנו על איך הזיכרון מתפורר עברה דרך ארוכה.

iw: 
על פי התיאוריה "שכח-כדי-ללמוד", המוצגת בספרה של בנדיקט קארי "כיצד אנו לומדים", לזכרונות יש למעשה שתי נקודות חוזק שונות:
כוח אחסון וכוח איחזור.
דמיין את המוח שלך כספריה בה אף אחד מהספרים לא נגנב או נפגם.
כשספר חדש נכנס למדף הוא נמצא שם לנצח.
זה מייצג כוח איחסון, שלפי התיאוריה, לא נחלש.
ברגע שהזיכרון מקודד, דפוס עצבי יכול רק להתחזק.
עכשיו, למרבה הצער, לספריה הזו יש ספרן עצלן במיוחד אשר לא עושה עבודה מאוד טובה בשמירה על קטלוג הספרייה מאורגן.
זה מייצג כוח איחזור, שכן יכול לדעוך עם הזמן.
אלא אם כן אתה נכנס פנימה ומסדר את הקטלוג - או נזכר בזיכרון - אבל בסופו של דבר תאבד אותו.
תודה, בועת מחשבה.
כאן זה נהיה טוב.
ככל שכוח איחזור הזיכרון דועך, כך יותר קשה להיזכר בו,
כך הגברת הלמידה תהיה גדולה יותר.
זה נקרא אפקט הריווח.
זה בעצם ה"בלי כאב, אין רווח" של התחום המנטאלי;
ככל שתעבוד קשה יותר כדי להיזכר במשהו,
 הגמול על כך הוא גם גדול יותר.
יש כמובן קאץ', הרי - אם אתה ממתין זמן רב מדי, כוח האיחזור פוחת כל כך הרבה, עד שאתה לא תוכל להיזכר בזיכרון בכלל.

English: 
According to the Forget-to-Learn theory, which is presented in Benedict Carey’s book How We Learn, memories actually have two different strengths:
storage strength and retrieval strength.
Picture your brain as a library where none
of the books ever get stolen or damaged.
When a new book is put on a shelf, it’s
there for good.
This represents storage strength, which, according
to the theory, doesn’t weaken.
Once a memory is encoded, the neural pattern
can only get stronger.
Now, unfortunately this library has a particularly lazy librarian who doesn’t do a very good job of keeping
the library’s catalog organized.
This represents retrieval strength, which
does fade with time.
Unless you go in and organize the catalog
– or recall the memory – you’ll eventually
lose track of it.
Thanks, Thought Bubble.
Now here’s where it gets good.
The more a memory’s retrieval strength has
faded, and the greater the difficulty of recalling it,
the greater the increase in learning will be.
This is called the Spacing Effect.
It’s essentially the “No pain, no gain,”
of the mental realm;
the harder you have to work to recall something,
the greater the reward for doing so.
There’s an obvious catch, though – if you wait too
long, the retrieval strength diminishes so much that
you won’t be able to recall the memory at all.

Spanish: 
De acuerdo con la teoría Olvida para Aprender, presentada en el libro de Benedict Carey "Cómo aprendemos", los recuerdos en realidad tienen dos fuerzas diferentes:
la fuerza de almacenamiento y la fuerza de recuperación.
Imagine su cerebro como una biblioteca donde ninguno de los libros alguna vez son robados o dañados.
Cuando un nuevo libro se coloca en un estante, queda ahí para siempre.
Esto representa la resistencia de almacenamiento, que, de acuerdo
a la teoría, no se debilita.
Una vez que se codifica una memoria, el patrón neuronal solo puede hacerse más fuerte
Ahora, desafortunadamente esta biblioteca tiene un bibliotecario particularmente flojo que no hace un muy buen trabajo manteniendo
el catálogo de la biblioteca organizado.
Esto representa la fuerza de recuperación, que se desvanece con el tiempo.
A menos que entres y organices el catálogo - o evoques la memoria - eventualmente perderás el rastro.
Gracias, Burbuja del Pensamiento.
Ahora aquí es donde se pone bueno.
Entre más se haya desvanecido la fuerza de recuperación de un recuerdo, y entre mayor sea la dificultad de evocarlo, será mayor el aumento en el aprendizaje.
Esto se llama Efecto de Espaciar.
Es esencialmente el "Sin dolor no hay ganancia" del ámbito mental;
Cuanto más duro tengas que trabajar para recordar algo, mayor es la recompensa por hacerlo.
Sin embargo, hay una trampa obvia: si esperas demasiado, la fuerza de recuperación disminuye tanto que no podrás recordarlo en absoluto.

English: 
This where the Principle of Desirable Difficulty
comes in.
To maximize the efficiency of your studying,
you want to the find the point right before
you’re about to forget something.
And you can do this by using spaced repetition
techniques.
The general idea behind spaced repetition is to
steadily increase the amount of time in between
each study session for any piece of information.
So instead of reviewing a fact or concept
once every few days,
you’d use a schedule like this where you’d wait a day between the first and second sessions, three days between the second and third, and so on.
To do this precisely, you need a system that tracks your progress in memorizing each piece of information you need to study – since it never happens evenly.
If you’ve got 100 Japanese kanji to learn,
it’s inevitable that you’ll remember some
easier than others.
If you use the exact same time delays for
every kanji, you’ll spend too much time studying
some, and others won’t ever be learned at all.
To solve this problem, you can use the Leitner
System.
In it, you’ve got five boxes, each of which
represents a specific study interval.
Box 1 gets studied every day, Box 2 every
three days, Box 3 once a week, and so on.
Every fact or term gets its own flash card,
and all cards start off in Box 1.

Spanish: 
Aquí donde interviene el Principio de Dificultad Deseable.
Para maximizar la eficiencia de tu estudio, debes encontrar el punto justo antes de olvidar algo.
Y puedes hacer esto usando la técnica de repetición espaciada.
La idea general detrás de la repetición espaciada es aumentar constantemente la cantidad de tiempo entre cada sesión de estudio para cualquier información.
Entonces, en lugar de revisar un hecho o concepto una vez cada pocos días
usas un horario como este en el que esperarías un día entre la primera y la segunda sesión, tres días entre la segunda y la tercera, y así sucesivamente.
Para hacer esto con precisión, necesitas un sistema que rastree tu progreso en la memorización de cada pieza de información que necesitas estudiar, ya que nunca ocurre de manera uniforme.
Si tienes 100 kanjis japoneses para aprender, es inevitable que recuerdes unos más fácil que otros.
Si usa el mismo espacio de tiempo para cada kanji, pasarás demasiado tiempo estudiando algunos, y otros nunca serán aprendidos en absoluto.
Para resolver este problema, puedes usar el sistema Leitner.
En él, tienes cinco cajas, cada una de las cuales representa un intervalo de estudio específico.
El cuadro 1 se estudia todos los días, cuadro 2 cada tres días, cuadro 3 una vez a la semana, y así sucesivamente.
Cada hecho o término tiene su propia tarjeta de memoria, y todas las cartas comienzan en el cuadro 1.

iw: 
זה המקום שבו עיקרון הקושי הרצוי נכנס.
כדי להביא את היעילות של הלמידה שלך למקסימום, אתה רוצה למצוא את הנקודה ממש לפני שאתה עומד לשכוח משהו.
ואתה יכול לעשות זאת על ידי שימוש בטכניקות חזרה מרווחות.
הרעיון הכללי שמאחוריה החזרה המרווחת הוא להגדיל בהתמדה את משך הזמן בין סשן הלמידה עבור כל פיסת מידע.
אז במקום לסקור עובדה או רעיון מידי כמה ימים,
כדאי היה להשתמש בלוח זמנים כזה שבו היית מחכה יום בין המפגש הראשון והשני, שלושה ימים בין השני והשלישי, וכן הלאה.
כדי לעשות זאת במדויק, אתה צריך מערכת שעוקבת אחר ההתקדמות שלך בזיכרון של כל פיסת מידע שאתה צריך ללמוד - שכן זה לא קורה באופן שווה.
אם יש לך 100 אותיות יפניות ללמוד,
זה בלתי נמנע שתזכור כמה בצורה קלה יותר מאחרים.
אם אתה משתמש באותם רווחי זמן בין כל אות, אתה תבלה יותר מדי זמן בלמידה של כמה, והשאר לעולם לא יילמדו.
כדי לפתור בעיה זו, באפשרותך להשתמש במערכת לייטנר.
בה, יש לך 5 תיבות, כל אחת מייצגת רווח למידה ספציפי.
תיבה 1 נלמדת בכל יום, תיבה 2 כל שלושה ימים, תיבה 3 פעם בשבוע, וכן הלאה...
כל עובדה או מונח מקבל כרטיסיית-מידע משלו, וכל הקלפים מתחילים בתיבה 1.

English: 
Once you get a card right, move it to the
next box.
And if you get a card wrong – no matter
what box it’s in – send it back to Box 1.
If you play by these rules, you’ll ensure that you
maximize your efficiency by spending more time
studying the cards you have the weakest grasp on.
The increasing time intervals of the boxes
also help you leverage the spacing effect and
get to close to that point of desirable difficulty.
There are also a ton of spaced repetition
apps for both computers and smartphones that
will let you make this whole process digital.
The best known one is probably Anki, which
is free on most platforms, but there’s also
TinyCards, Quizlet, and many, many others.
Now when it comes to subjects that aren’t easily
studied through flash cards – like math or even a sport like skateboarding – it’s harder to use a rigid spaced repetition algorithm.
However, the spacing effect applies here as well,
so be sure to space out your practice over time.
During any given day’s practice, you’ll eventually
hit a wall where you stop making progress
whether it’s learning derivatives in calculus
or kickflips in skateboarding
– but if you come back to it a few days later,
everything will be more likely to click into place.
In each of these study sessions, make sure
you’re putting the focus on recalling information
from your own memory.

iw: 
ברגע שאתה מבין את הכרטיסיה טוב, תעביר אותו לתיבה הבאה.
ואם אתה מבין את הכרטיסיה לא נכון, לא משנה מאיזו תיבה הוא, שים אותו חזרה בתיבה 1.
אם אתה משחק לפי הכללים האלה, תבטיח לעצמך שתעצים את היעילות שלך על ידי בילוי יותר זמן ללמידה של הכרטיסיות בהן אתה הכי חלש.
הגדלת מרווחי הזמן של התיבות גם לעזור לך למנף את האפקט ריווח ולהגיע קרוב לנקודה זו של הקושי הרצוי.
ישנם גם המון יישומים שמפעילים מרווחי חזרה גם במחשבים וגם בטלפונים חכמים שיאפשרו לך להפוך את התהליך לדיגיטלי.
היישום הטוב ביותר הוא כנראה Anki, שהוא ללא תשלום ברוב הפלטפורמות, אבל יש גם TinyCards, Quizlet, ועוד רבים אחרים.
עכשיו, כשזה מגיע לנושאים שאינם נלמדים בקלות באמצעות כרטיסיות - כמו מתמטיקה או אפילו ספורט כמו סקייטבורד - קשה יותר להשתמש באלגוריתם ריווח החזרה.
עם זאת, אפקט הריווח חל כאן גם כן, אז תהיה בטוח שאתה מרווח את התרגול שלך לאורך זמן.
במהלך התרגול בכל יום של אתה בסופו של דבר פוגע בקיר שבו אתה אמור למנוע התקדמות
בין אם אתה לומד נגזרות בחדו"א או קופץ על הסקייטסבורד.
- אבל אם תחזור אליו כמה ימים לאחר מכן, הכל בסופו של דבר יצליח.
בכל אחד ממפגשי הלימוד האלה, הקפד לשים את המיקוד על שיחזור מידע מהזיכרון שלך.

Spanish: 
Una vez que obtengas una tarjeta correcta, muevéla a la siguiente caja.
Y si obtienes una tarjeta incorrecta, no importa en qué caja está, envíala de nuevo a la casilla 1.
Si sigue estas reglas, te asegurarás de maximizar tu eficiencia al pasar más tiempo estudiando las cartas que más te cuesta recordar.
Los intervalos de tiempo crecientes de los cuadros también te ayudan a aprovechar el efecto de espaciado y
llegar cerca de ese punto de dificultad deseable.
También hay muchas aplicaciones para pc y smartphone que te permitirá hacer todo el proceso de manera digital.
El más conocido es probablemente Anki, que es gratis en la mayoría de las plataformas, pero también hay
TinyCards, Quizlet, y muchos, muchos otros.
Ahora cuando se trata de temas que no son fáciles de estudiar a través de tarjetas de memoria, como las matemáticas o incluso un deporte como el skateboarding, es más difícil usar un algoritmo de repetición rígida y espaciada.
Sin embargo, el efecto de espaciado también se aplica aquí, así que asegúrate de espaciar la práctica a través del tiempo.
Durante cualquier día de práctica, te encontrarás eventualmente un punto en el que dejas de progresar.
ya sea aprendiendo derivados en cálculo o kickflips en el skateboarding
- pero si vuelves a ella unos días después, es mas probable que todo cuadre en su lugar.
En cada una de estas sesiones de estudio, asegúrate de que estás poniendo el foco en recordar información de tu propia memoria.

English: 
As we talked about in our video on reading
assignments, there are two main kinds of
memory – recognition and recall.
Recognition is what happens when you’re
exposed to information you’ve already seen
before and remember it.
But recall involves dredging the information up from
the depths of your memory banks without seeing it,
which is exactly what you’ll have to do in both
your exams and in many real-world situations.
So when you study, make sure you’re focusing
on active recall.
Don’t just passively read over your notes or
slides – use them to create quizzes for yourself,
or challenge yourself to sit down and write out
a summary of what you’ve learned from memory.
If you’re studying a subject like math or physics, put a huge emphasis on practicing with real problems and actually use the concepts and formulas you’ve learned.
In short, studying should feel like work,
and it should challenge your brain.
When it does, you’ll remember more while
spending fewer hours at your desk.
Thanks for watching, and I’ll see you next
week.
This episode is brought to you by The Great
Courses Plus, an on-demand subscription service
where you can get unlimited access to over
7,000 different video lectures about any topic
that interests you,
including science, literature, history, math,
even cooking or photography.

Spanish: 
Como hablamos en nuestro video sobre las tareas de lectura, hay dos tipos principales de memoria - reconocimiento y evocación.
El reconocimiento es lo que sucede cuando estás expuesto a la información que ya has visto
antes y la recuerdas.
Pero evocar implica extraer la información de las profundidades de la memoria aún sin verla.
que es exactamente lo que tendrás que hacer tanto en tus exámenes y como en muchas situaciones del mundo real.
Entonces, cuando estudies, asegúrate de enfocarte en evocar activamente.
No solo leas pasivamente tus notas o
diapositivas: úsalas para crear cuestionarios para ti,
o desafíate a ti mismo a sentarte y escribir un resumen de lo que has aprendido de memoria.
Si estás estudiando una asignatura como matemática o física, pon un gran énfasis en practicar con problemas reales y utiliza realmente los conceptos y fórmulas que has aprendido.
En resumen, estudiar debería sentirse como trabajo, y debería desafiar tu cerebro.
Cuando lo hagas, recordarás más mientras pasas menos horas en el escritorio.
Gracias por mirar, y nos vemos la próxima semana.
Este episodio es presentado por The Great Courses Plus, un servicio de suscripción bajo demanda.
donde puedes obtener acceso ilimitado a más de 7.000 video conferencias sobre cualquier tema
que te interese,
incluyendo ciencia, literatura, historia, matemática, incluso cocina o fotografía.

iw: 
כפי שדיברנו בווידאו שלנו על משימות קריאה, ישנם שני סוגים עיקריים של זיכרון - הכרה וזכירה.
הכרה היא מה שקורה כאשר אתה נחשף למידע שכבר ראית וזוכר אותו.
אבל זכירה כרוכה בחפירה של המידע ממעמקי מאגרי המידע שלך מבלי לראות את זה,
וזה בדיוק מה שתצטרך לעשות בבחינות שלך ובמצבים רבים בעולם האמיתי.
אז כאשר אתה לומד, תוודא שאתה מתמקד באיחזור זיכרון פעיל.
אל תקרא רק באופן פסיבי את הסיכומים שלך או השקופיות - תשתמש בהם כדי ליצור חידונים בשביל עצמך,
או אתגר את עצמך לשבת ולכתוב סיכום של מה שלמדת מהזיכרון.
אם אתה לומד נושא כמו מתמטיקה או פיזיקה, שים דגש עצום על תרגול עם בעיות אמיתיות ולמעשה תשתמש במושגים ובנוסחאות שלמדת.
בקיצור, לימוד צריך להרגיש כמו עבודה,
וזה צריך לאתגר את המוח שלך.
וכשזה מאתגר, אתה תזכור יותר במקום לבזבז שעות על שולחן העבודה שלך.
תודה שצפיתם, אראה אתכם בשבוע הבא.
 
 
 

iw: 
 
 
 
 
 
 
 
 

English: 
The classes are taught by award winning
professors – from the Ivy League and other
top schools around the world.
If you're looking to improve your study skills
further, you might like this lecture from
Professor Steve Joordens, called Encoding—Our
Gateway into Long-Term Memory where you'll
learn more about how to improve your own recall.
Right now, The Great Courses Plus is offering
Crash Course viewers a free one-month trial.
Go to thegreatcoursesplus.com/studyskills,
or click on the link in the video description
below, to start your free trial today.
Crash Course Study Skills is filmed in the
Dr. Cheryl C. Kinney Crash Course Studio in
Missoula, MT, and it's made with the help
of all of these nice people.
If you'd like to keep Crash Course free for
everyone, forever, you can support the series over
on Patreon, a crowdfunding platform that allows
you to support the content that you love.
Thank you so much for your support.

Spanish: 
Las clases son impartidas por profesores galardonado de la Ivy League y otras de las mejores escuelas de todo el mundo.
Si estás buscando mejorar tus habilidades de estudio, es posible que le guste esta conferencia de
Profesor Steve Joordens, llamada "La codificación, nuestra puerta a la memoria a largo plazo", donde podrás
aprender más sobre cómo mejorar tu propia memoria de evocación.
En este momento, The Great Courses Plus está ofreciendo Crash Course viewers una prueba gratuita de un mes.
Vaya a thegreatcoursesplus.com/studyskills,
o haz clic en el enlace en la descripción del video a continuación, para comenzar su prueba gratuita hoy.
Crash Course Study Skills se graba en el Dr. Cheryl C. Kinney Crash Course Studio en Missoula, MT, y está hecho con la ayuda de todas estas buenas personas.
Si desea mantener Crash Course gratis para todos, para siempre, puedes apoyar la serie de más de
en Patreon, una plataforma de crowdfunding que permite usted para apoyar el contenido que ama.
Muchas gracias por su apoyo.
